192 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
“e 
kniževnome. Da je nedostatak pravoga poznavana pređašne histo- 
rije jezika u ovome poslu vodio na pogrješne pute ne samo na 
istočnoj nego i na zapadnoj strani, vidi se po historiji, i ako toliko 
kratkoj, našega kniževnog jezika na obadvije strane. Na istoku se 
tolika borba vodila o odnošaju, koji će novi kniževni jezik srpski, 
postavlen na osnove narodnoga, zauzeti prema starome slovenskom, 
dotadašnem kniževnom i crkvenom jeziku na istoku srpskom. Ne- 
srećnom historijom narodnom u tom se crkvenom i kniževnom jeziku 
dogodilo, da su crkvene knige ruskih štamparija, unošene po nedo- 
statku štamparija domaćih, istisle pređašnu srednevjekovnu narodnu 
obradu toga crkvenoga i kniževnoga jezika, te je tako jedna od naj- 
lepših tekovina srednevjekovnoga kniževnoga razvića, za taj momenat 
novoga razvića upravo najpotrebnija, propala, i toga radi u taj mah 
ostala bez koristi. Pa, povrh svega toga, još ju je valalo povraćati tek 
istiskujući srpskima suprotne zakone rusko-slovenske fonetike". Na 
zapadu se pak s osnovima suvremenog narodnog jezika pomiješala 
gramatika starijeg obličja, uzeta prema starijim piscima, te za nu 
dobro reče Daničić, ,da se nom cijela historija narodnoga našega 
jezika strmoglav prevraća“, što će reći toliko, koliko da se čovjek 
od trideset godina odjene u odijelo prema tome vijeku, a zadrži 
nepromijenenu obuću, koju je kao dječak od deset godina nosio. 
Plodove toga vremena, vremena pokušaja, tražena različnih osnova, 
ogledana raznih načela i načina u upotrebi narodnoga jezika, ne 
uzima u račun Daničić; ne uzima u račun ona djela, koja se služe 
jezikom narodnim s nekom namjerom, po nekom naprijed zamiš- 
lenom planu, hoteći ga obdjelati za nov neki život. Novo je doba 
nastalo u umstvenom i prosvjetnom životu narodnom, to je novo 
doba upotrebilo i jezik narodni za svoje potrebe. Daničić uzima 
u krug izvora svoga rječnika jezik kako se zatekao u narodu, kad 
je to novo doba nastalo, # pokazalo potrebu da se jezikom narodnim 
posluži. S toga on uzima iz ,novoga vremena“ samo ona djela, koja 
su taj jezik narodni obznamiwvala i ona ,,u kojima bi se moglo nadati, 
da će se naći što čim bi se popunilo poznavane narodnoga jezika“. 

! Ovo je ono vrijeme, u kom bijaše u srpskom kniževnom jeziku 
puno riječi ruskoga izgovora, koje su se onda držale za slovenske. U 
Zagrebu se n, pr. još i sad piše točno i točka. Te riječi, savršeno ruske, 
otišle su među Hrvate iz ovog doba srpske kniževnosti. Naši su se 
ovamo već uputili, te ih fonetički posrblavaju, pišući tačka i tačno (jer 
je u korijenu TnK), što bi trebalo i u Zagrebu da učine, pošto se ri- 
ječi samih već ne možemo lišiti, jer za nih zgodne zamjene nemamo. 
