196 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“, 
mena da se crpane dopunuje, a da se toga radi redakcija ne mora 
prekidati. i 
Među take izvore mećem na prvo mjesto djela Gavrila Stefa- 
novića, srpskoga pisca i propovjednika prošloga vijeka, koji je 
radio 1725—1745 u Ugarskoj. Staranem g. Gavr. Vitkovića kniž- 
nica je srpskog učenog društva dobila negova djela, te ih je velika 
gomila Izvještaj o negovom radu (koji u ostalom ni s koje strane 
ne zadovolava) objavio je g. Gavr. Vitković u Glasniku XXXIV. 
Jednu besjedu negovu ja sam s potpunom vjernošću štampao u 
mojim IlpumepuMa KEI:KeBHOCTH M jesuka CTApora HM CPILCKO- 
caoBenekora. Beorpag 1871, crp. 141—163. Iz ogromnoga rada 
toga trudolubivog prijatela jezika narodnoga rječnik bi se mogao 
mnogim čim krasnim obogatiti, pa neka bi se i najoštrijom kriti- 
kom biralo, što i dopuštam i za potrebno nalazim. Osim ovoga 
pisca za jezik Srba prošloga vijeka ne će biti na odmet preturiti 
pisma srpskih ugarskih arhiva, bar ona što su štampana. Na prvom 
mjestu je zbirka Vitkovićeva UmomeHuiu 18 6y1,uMCKOT H IENITAH- 
eKor apxuBa, štampana u drugom odjelenu Glasnika srpskog uče- 
nog društva knig. III—VI. Editor istina nije kao editor pokazao 
nikakve editorske vještine, ali se negova edicija za potrebu rječnika 
može svakolika upotrebiti. Neka se najposlije izbaci iz ne sve što 
bi izgledalo ma najmane nepouzdano i nejasno — pa je opet, kako 
mislim, šteta lišiti rječnik onoga ostaloga. Takih pisama ima i u 
letopisima Matice srpske, gdje ih je, kako se sjećam, štampao 
Maksim Ludaić pažlivije i vještije od G. Vitkovića. 
Ova vrsta pismene upotrebe jezika naročite je znatnosti za taki 
rječnik kao što će biti Daničićev. U tim pismima se obično jezikom 
služe ludi, koji od kniževne umjetnosti najmani dio znadu, kojima 
su strani jezici, osobito kniževno i gramatički, sa svijem nepoznati, 
te ispod pera nihova jezik zadržava svoju prirodnost i originalnost 
i nije težko osloboditi ga nevješta stila, pravopisa, intevpunkcije i 
ređih floskula imitirana kniževnicima. Iz te vrste nalazim već među 
izvorima IIpoTokoa niaćaukor marucerpara og 1808 go 1812. Beo- 
rpag 1868. To doba prve upotrebe pismenosti u kancelarijama 
istom oslobođene Srbije dalo je dosta spomenika, koji su iz gore 
navedenog uzroka dragocjeni isto toliko za leksikografa i jezik 
kao što su za historika. I kad je već upotreblen IIporokoa mra- 
6aukora maruerpara, nikako ne bi trebalo ostaviti neupotreblen 
A'BaoBogaprit nporokoap ogp 1812 Maia 21 go 1815 Asryera 5 
Kapa- Bopba Ierposuha izdan u Biogradu 1848 trudom Isidora 
