204 GLASOVI O ,OGLEDU RJEČNIKA“. 
historiju, velika je opasnost, da se prema prirodi sveza, kojom su 
povezani slovenski jezici, istinit rezultat ne omaši. U etimologiji, 
dakle, i u iznalaženu značena riječima još se mane može biti bez 
komparacije s ostalim slovenskim jezicima, nego što je to slučaj u 
ostalim dijelovima gramatike. Osnivajući, dakle, etimologiju samo 
na takom osnovu, na osnovu realne leksičke jednolikosti i razno- 
likosti slovenskih jezika, ja bih rekao, da se može postaviti kao 
zakon, da se riječima korijen indojevropski smije tek onda tražiti, 
pošto bi im se život u svijeh slovenskih jezika potvrdio. Tako ne- 
kako i postupa J. Grim za nemačke riječi. I taj metod koliko bi 
se, ovako obrađen bole slagao s obradom ostalih dijelova rječnika, 
koliko bi nim ovaj dio sigurniji izlazio, toliko bi sam sebe naj- 
većma čuvao od mogućnih, mimo ovog puta upravo neizbježnih 
pogrješaka. 
Baš mi ovo dana stiže u ruke kniga A. S. Budiloviča: ,IlepBo- 
OBITHBIe ČJABAHe BB HX'B 184K'b, 6BITb M NOHATIAX'B NO AAHHbIM'b 
JEKCHKAABHBIM'B. MscavkaoBania BP OONACTM AHHTBHMCTHYECKOM NA- 
Jeonroaorin CaaBaHe. 1. Miesp 1878. Vrlo umno govori u noj 
pisac na str. VII pristupa ovo što ide:  ,Razgledajući rječnike 
slovenske, mi opažamo, da za neke pojmove svi Sloveni imaju 
zajedničke riječi, — za neke da su riječi zajedničke tek u pojedinih 
grupa slovenskih a za neke da su riječi osobite u svakoga ple- 
mena slovenskoga.“ Zar nije potrebno, da prije nego što uđemo u 
etimološko razmatrane ma koje riječi slovenske mi prvo iznađemo, 
kojoj od ovih grupa ona riječ pripada? Malo će se iznimaka nači 
od pravila, da je sve ono što je u kom slovenskom jeziku indo- 
jevropsko u jedno + zajedničko slovensko, i da ono što u kom slo- 
venskom jeziku nije zajedničko slovensko nije ni slovenski prvobitni 
dio indojevropskoga. Riječi, na priliku, koje su u srpskom iz itali- 
janskoga, grčkoga, arbanaskoga, jesu indojevropske, ali ih mi ne- 
mamo preko jedinog izvora, iz koga obično kao iskone svoje mo- 
žemo imati indojevropsko, nemamo ih preko zajedničkog slovenskog 
korijena. Razvijane korijena u životu jezika ima neku granicu, 
poslije koje se obično samo čuva pređašna tekovina, a ništa se novo 
ne dodaje. Poslije toga se šire značena, i od već stečene građe 
poznatim se formativnim česticama grade nove riječi, koje jeziku 
trebaju. U to drugo doba naročito ulaze u jezik riječi pozajmlene. 
One ulaze ili zajedno s pojmovima, ustanovama i stvarima, ili do- 
laze od jednoga naroda drugomu pri komunikacijama i susjednom 
živlenu, ill — još vrlo često — ulaze u jezik kao pošledni trag 

