216 GJ. PILAR, 
Kayser (iz Berlina) koji se od dugo godina bavi proučanjem pa- 
leontologije Harca, došao je do toga, zaisto neočekivanoga rezultata, 
da izmedju silurskih nasada spomenutoga gorja i českoga silura 
obstoji znatna analogija, dočim se je dosada tvrdo držalo, oslanja- 
juć se na autoritet Barrandov, da česki silur ima njekih osebina, 
koji ga čine posve neprispodobivim sa istodobnimi stvorami drugih 
zemalja. 
Kayser je uvjeren, da nasade_E, F, Gi H u českoj silurskoj 
kotlini jednostavno se od Silura oddieliti imaju i pribrojiti Devonu. 
Učini li se to, tad gubi česki silur sve ono što se smatra anor- 
malnim i postaje razumljiv i prispodobiv sa synchronističnimi stvo- 
rami Harca pače i sa više odaljenimi. 
To od skupštine veoma povoljno primljeno predavanje Kaysera 
proizvelo je diskusiju, kod koje su učestvovali prof. Laube i Gtim- 
bel. Laube brani stanovište Barrandovo, da on drugačije nije ni 
mogao učiniti nego nasade E, F, G, H pribrojiti siluru, jerbo 
s ovim podpunoma konkordantno leže. Što se pako tiče osobinah 
silurske kotline česke to se 
one nepokazuju samo u pa- 
leontologičkom nego i u stra- 
G tigratskom pogledu. Česki 
silur_ ima mnogo stratigraf- 
skih pojava, kojih silur i slie- 
deći devon susjeduih zemalja 
nepokazuju. Za primjer daje 
on borne nasade niveau-a F, izmedju niveau-a E. i G. U ostalom 
dodaje on, da gosp. Barrande jamačno se neće protiviti da spome- 
nuta četiri niveau-a budu oddieljeni od silura i uvršteni u devon. 
Proti potonjoj izjavi navede Kayser, da se je Barrande sasma 
odlučno proti odlučenju etagea F. G. H od silura očitovao. 
Giimbel učini popunjujućih primjetaba i izjavi se za shvačanje 
Kayserovo. 
Prof. dr. Const. baron Fttingshausen izviesti skupštinu o svojem 
dosadanjem radu na polju fitopaleontologije. Iza svojih prvih oko 
god. 1850 publiciranih fitopaleontologičkih radnja uvjerio se je on, 
da za podpuno svladanje tolikih težkoća kod tumačenja biljevnih 
okamina valja početi sa proučavanjem analognih organa recentnoga 
bilja imenito lišća i njegove nervacije. 
To nastojanje poduprto je na sasma izvanredan način krasnim 
izumom fiziotypije. U spisih bečke akademije znanosti i mimo nje 

