BESJEDA PREDSJEDNIKA FR. KRAČKOGA. 295 
caju velikom bukom na vratih iztoka, te plemena slovinskoga juga, 
ako jim je narodna osebnost draga, glasno na okup pozivaju. 
U okviru tih dogodjaja, koliko jim konačni razvoj danas još ne- 
jasan bio, dva se pojava dosta bistro pomaljaju: pobjeda naime 
kršćanstva nad islamom i borba izmedju iztoka i zapada za nov 
poredak u javnih odnošajih iztoka. Prvi pojav podoban je obrado- 
vati svakoga iskrenoga čovjekoljuba, jer nam prikazuje nesatarivu 
moć onih idea, kojim imade zapad svoju veličinu i slavu, a iztok 
svoj spas i uzkrsnuće zahvaliti. Tuj su one, surovom silom sa jav- 
nosti potisnute, u krugu obitelji i u svetištu božjega hrama čekale 
kroz stoljeća ono doba, kada će se islam, podržavan samo prelaznim 
zanosom a lišen nutarnje snage, na svjetlu napredka raztvoriti. A 
možebit neima krivo ni onaj noviji duhoviti povjestnik, koj obzi- 
rom na tadanje vjersko i družtveno stanje iztoka sudi, da se islam 
može smatrati ,,duhovnom quarantainom“, u kojoj su narodi, od ku- 
žila pokvarenosti odieljeni, čekali na bolja vremena i na duvanje 
čišćega povjetarca“. Toj ,,quarantaini“ kano da se je konac pri- 
mako ; a iza nje stupaju iztočni narodi na pozornicu drugim redom 
u toliko, što prednje i najodličnije mjesto usvaja si Slovinstvo, do- 
čim nekadanji nosilac vlasti i prosvjete rimsko-helenske zauzima na- 
ravan a ne povlašten položaj. 
Onaj drugi pojav podoban je naprotiv uznemiriti svakoga iskre- 
noga čovjekoljuba, koj u nesebičnoj ljubavi svih naroda nazire jam- 
stvo napredku čovječanstva; podoban je dozvati u pamet neu- 
godne iz prošlosti uspomene o sukobu izmedju iztoka i zapada, 
koji ostavivši u obih žalac mržnje i nenavisti urodi za obje zlim 
plodom. Sudeći naime po znakovih dosta očitih nije neopravdana 
bojazan, da bi zapad mogao u naše dane pasti naprama iztoku 
u onu pogrješku, koju je za križarskih vojna počinio, kada mjesto 
da složno odbija zajedničkoga neprijatelja kršćanske kulture, stade 
iztok osvajati i namitati mu svoje družtvene i državne uredbe. -A 
posljedica bijaše ta, da se od davna postojavše razmirice ne samo 
neizgladiše i poravnaše, nego pooštriše, i da su zapadne tvorbe na 
iztoku pale u plien upravo onomu, proti kojemu se toliko drago- 
cjene krvi prolilo. Već tada bijaše bistrih duhova, koji su taj sukob 
na iztočnom zemljištu sažaljivali dobro predvideći, da se tim iz- 
mirba iztoka sa zapadom odgadja na neizvjestno daleko vrieme. 
Jedan od takovih duhova bijaše veliki papa Inocencio III. On 
imajući pred očima izmirenje iztoka sa zapadom, osudjivao je 
osvajanja kršćanskoga zemljišta na iztoku. ,,Nullus vestrum gibi 
REI A As XIV. 19 
