226 SVEČANA SJEDNICA JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE. 
temere blandiatur — tako piše iz Ferentina u lipnju g. 12083. voj- 
vodam križarskim — quod terram Graecorum occupare sibi liceat 
vel praedari, tanquam minus apostolicae sedi subiectam.“ A kada je 
gledeće godine u ožujku Carigrad ipak pao u ruke Latinom, jedva 
je Inocencio našao rieči, kojimi bi taj čin žigosao i osudio. Pred- 
vidjao je od ostalih onu žalostnu posljedicu, da će se sada još 
većma razširiti jaz izmedju iztoka i zapada, osobito na crkvenom 
polju, tč se s toga gledišta nije ni njemu, glavi kršćanstva, priči- 
njalo čudnovato, ,ut Graecorum ecelesia, guantumcumque persecu- 
tionibus affligatur, ad obedientiam apostolicae sedis redire contem- 
nat, quae in Latinis nonnisi proditionis exempla et opera tene- 
brarum aspexit, ut merito illos abhorreat plus quam canes“. Po 
shvaćanju toga velikoga Petrova nasljednika zapad bio bi imao 
iztoku pripomoći u borbi proti zajedničkomu neprijatelju; bio bi 
ga imao duševno osvojiti, te nevriedjajući mu narodne, državne, 
crkvene i kulturne osebnosti sastaviti s njim i utvrditi veliku du- 
ševnu zajednicu. 
A danas mogao bi zapad donesti u tu zajednicu mnogo drago- 
cjenijih priloga nego li u ono srednje doba, pa biti pravim priepo- 
roditeljem iztoka. Jer dočim si je tada prosvjeta u iztoku i zapadu 
držala ravnovies; dočim je iztok pod gospodstvom islama ostao 
skoro nepomičan, hraneći se samo ostavinom davnijih stečevina i 
sokom narodnih predaja: zapad si neprekidnim trudom prikupljao 
silnu zalihu svakovrstna znanja i umienja, te je po novih načelih 
uredio svoje javne odnošaje. Humanizam i renaissanca, obret novih 
avjetova, reformacia i nastale borbe za slobodu sviesti, veliki pre- 
vrati državni i družtveni, smjeli izumi u području materialne kul- 
ture — sve ove mjene u razvoju zapada ni malo ili slabo su se 
kosnule iztoka. Tiem se još više razmak6 medju obima jaz u pro- 
svjetnih odnošajih. 
Ali da se taj jaz čim skorije premosti, o tom nastojati će i sami 
narodi iztoka; a kako su voljni posegnuti u onu zalihu zapadnoga 
znanja i umienja, dali su već liepo svjedočanstvo oni od njih, ko- 
Jim, kano što Srbom, Grkom i Rumunjem, podje za rukom 
otresti gospodstvo islama. Pa evo i sada gledamo, kako jedva oslo- 
bodjeni Bugari na garištu svoga doma dižu učilišta i prosvjetne 
zavode; kako svaki pedalj oslobodjena zemljišta na balkanskom 
poluotoku odmah se prosvjetnoj struji dragovoljno otvara. Zapad 
indi može umiren biti, da će kod iztočnih naroda u primanju nje- 
gova duševnoga poklada, kada god bude jim ga nudio u nesebič- 
