228 SVEČANA SJEDNICA JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE. 
stvena iztraživanja, a drugo na izdavanja gradje za izpitivanje jezika, 
književnosti, historije i prava. 
Pristupajuć k nacrtanju radnja prvoga diela, čast mi je najprije 
iztaknuti, u koliko su pojedini razredi svaki u svojoj struci svo- 
jimi radnjami naše obćinstvo upoznati nastojali s razvojem i te- 
čajem svojih struka. 
U razredu filologičko-historičkom pravi član i pred- 
sjednik dr. Franjo Rački u svojoj razpravi ,o piscih rerum 
croaticarum pred XII. viekom“, kojom nadopunjuje svoja 
historičko-kritička iztraživanja o izvorih za strariju hrvatsku histo- 
riju, dočim je u predjašnjih triuh razpravah izpitao listine do XII. 
vieka. Akademik, pošto je u VII. knj. historijskih spomenika, koje 
izdaje ova akademija, uzpostavio na neki način hrvatske ljetopise, 
pobija mnienje naših književnika, kano da se u stranih ljetopisih 
mnoga toga o Hrvatskoj izgubilo, dočim iz analogije dokazuje, da 
su jamačno pobilježeni svi znatniji dogodjaji, koji su narod hrvatski 
donieli u doticaj s insotranstvom. Domaći život i onako riedko opi- 
suju stranci, jer je to zadatak domaće historiografije, a ta se u ono 
staro doba nije razvila u Hrvatskoj. Samo crkva imala je svoje 
sgodopisce, kojimi se je poslužio arcidjakon Toma u prvih 11 glava 
svoje historije. Zatim prelazi učeni akademik na pojedine znamenitije 
pisce, te oko njih sastavlja omanje, a svakoga pojedinoga kritički po- 
tanko pretresuje. — Isti član prinese razpravu ,o položaju biele 
Hrvatske i biele Srbije polovinom X. vieka“, u kojoj si 
ponajprije postavi pitanje: gdje si je car Konstantin porphyrogeneta 
predstavljao za svoje doba položaj biele Hrvatske i biele Srbije? Na 
to pitanje odgovara akademik potankom analizom onih mjesta iz 
Konstantinova spisa, koja govore o bieloj Hrvatskoj i o bieloj Sr- 
bije. S toga prije svega iztražuje granice magjarske zemlje, Nje- 
mačke i Baiovarije, s kojimi su biela Hrvatska i Srbija po shva- 
ćenju Konstantinovu graničile. Potanje izpituje sjeverne i sjevero- 
zapadne medje Magjarske, te dolazi do zaključka, da je ona dopirala 
ondje do Tatre i moravskih gora, t. |. do razvodja Vaga i Visle 
s jedne, a Morave i Labe s druge strane. Po tom predstavljao si 
je Konstantin stari ,Boiohaemum“ postojbinom bielih Hrvata i bielih 
Srba. U drugom pitanju razpravlja akademik: je da li je Kon- 
stantin bio dobro ubaviešten o položaju one sjeverne Hrvatske i 
Srbije, ili, je da li drugi suvremeni spomenici znadu što za Hrvate 
