IZVJEŠTAJ TAJNIKA P. MATKOVIĆA. 229 
i Srbe polovicom X. vieka u Boiohaemu ili u pograničnih mu zem- 
ljah? Odgovor na to pitanje nadje akademik u dva popisa naroda 
podunavskih i polabskih iz konca IX. vieka, zatim u staroslaven- 
skom žitju sv. Vaclava iz X. vieka i u opisu granica pražke bi- 
skupije od god. 961., u kojih se Srbi i Hrvati navole. Ova mjesta 
potanje analizuje akademik, te jih franačkimi ljetopisi popunjuje 
i razjasnjuje; pa napokon dolazi do rezultata, da je bilo Srba iz- 
medju Sale i Labe, a njim na iztoku da su stanovali Hrvati, koji 
su stanovali i u bojohemskom Polabju i onkraj gora prama Vislan- 
skom kraju. Od ovoga pitanja razlikuje akademik drugo, koje se 
obično s prvim miešalo, naime: je da li je Konstantin pravo imao, 
kada je južne Hrvate i Srbe od onih sjevernih izvodio ? 
Prave član Armin Pavić prinese razpravu ,dvije stare 
hrvatske narodne pjesme“, na koje se namjerio u ruko- 
pisu Gundulićeva Osmana, pisanu god. 1651—1653. U jednoj se 
pjeva: kralj Vladislav polazi s ugarskom vojskom na boj u Ko- 
sovo, a pominju se u pjesmi Janko vojvoda, crni ban Mihajlo, 
(to je Sviloević) i sestrić. Sekula. Akademik dokazuje, kako su 
se u ovoj pjesmi imale sabrati tri narodne pjesme, od kojih je 
prva pjevala Janka, Sviloevića i Sekulu u boju na Kosovu god. 
1448; druga smrt kralja Vladislava kod Varne g. 1444. ; a treća 
smrt kralja Ljudevita kod Muhača g. 1526. Druga pjesma, koju 
je akademik našao u onom rukopisu, to je ,smrt Zmaja despota 
Vuka“ Uzporedivši ovu s pjesmom u Vukovoj drugoj svezci 
»smrt Jova Despotovića“ dolazi akademik do mišljenja, da se Vu- 
kova splela od dviju pjesama. od kojih jedna spjevaše smrt Zmaja, 
a druga smrt Jova Despotovića. 
Pravi član dr. Vatroslav Jagić priobći izvode iz čirilskoga 
rukopisa XV. vieka o sredoviečnih liekovih, gatanjih i vra- 
čanjih. ,Lječbenik“ ovoga rukopisa, koj je sada svojina českoga 
muzeja po Šafafikovoj ostavini, posvema se razlikuje od tekstova 
jednaka sadržaja, što se nalaze u ruskih knjižnicah u velikoj 
množini, a koji su, koliko se danas zna, znatno mladji. Naš ,lječ- 
benik“ sluti na izvor grčki, što dokezuje akademik navodeći izvod 
iz grčkoga rukopisa parižke državne knjižnice, s kojim se do- 
tični odlomak našega spomenika do rieči slaže. Iza toga navodi 
imena biljka i bolesti, navode se liekovi i propisi o lječenju prazno- 
vjernoga karaktera. Ovo je prvi te sadržine spomenik naše sre- 
doviečne literature iznesen na sviet. 'Takovih rukopisa biti će još 
i drugdje, a naš akademik nada se, da će ovi izvodi njegovi po- 
