232 SVEČANA SJEDNICA JUGOSLAVENSKE AKADEMIJE 
pregledao bio, ali o kojem se nezna sada gdje je. Akademik priobći 
po tih bilježkah sadržinu rečenoga zbornika. Kano što Jagićevimi, 
tako i ovimi Novakovićevimi prilozi znatno se množi gradja sre- 
dovječnih književnih spomenika našega naroda, kojom če se oko- 
ristiti i literarni i kulturni historici naši. Napokon priobći Novako- 
vić narodna predanja o boju kosovskom, pobilježena 
prve polovice XVIII. stoljeća. Novaković navodi devet rukopisa o 
toj narodnoj priči, ali nijedan neide dalje od 1745 godine. Ula- 
zeći u trag postajanju ove priče, dokazuje akademik, da je ona po 
narodnih tradicijah zabilježena poslije 1721 godine, u doba borbe i 
miešanja medju rusko-slovenskim i srpsko-slovenskim jezikom, u 
koje je izmedju ostalih književnih proizvoda i poznati ljetopis tro- 
noški po svoj prilici postao. Svojemu izdanju te priče postavio je 
Novaković ga osnov rukopis Laze Vasića od 1788 godine, koj je 
najčišćim narodnim jezikom pisan. 
Ja razpravom Felix Petančić i njegov opis puteva u 
Tursku počimljem moja iztraživanja o putovanjih po Balkanskom 
poluotoku XVI. vieka, nadovezujuć ju na moju razpravu o sredo- 
vječnih putovanjih. Nacrtavši djelovanje Petančićevo, prelazim na 
samu njegovu knjižicu i nabrajam njezina izdanja. Pokazavši u 
obće vriednost Petančićeve razprave, ocienjujem na tanko njegove 
opise puteva u Tursku, razsvjetljujući jih navodi iz starih, sredo- 
vječnih, stranih i slovenskih izvora, tražeći svagdje svezu medju Pe- 
tančićem i suvremenimi kosmografi i srodnimi pisci. — Vrhu toga 
priobćio sam dva još neštampana talijanska putopisa po Balkan- 
skom poluotoku iz XVI. stoljeća; na ime putopis Katarina 
Zen od 1550 godine, a drugi bezimeni od 1559 godine. Svaki je 
od ovih putopisa, kako ću u daljih iztraživanjih pokazati, s geo- 
grafijskoga gledišta dosta znatan. 
Još jedan književnik, gosp. Ljuboslav Kovačević u Bio- 
gradu, priobći a) nekoliko nadpisa i bilježaka; b) njekoliko pri- 
loga k staroj srbskoj književnosti Nadpisi su srbski, koji se nalaze 
u Borču, Žiči, Studenici, Baljevcu, Tresijah, Bojni Beljini, Groš- 
nici, Piperskoj Celiji, drdtede Morači, Previšu, Podstienju, Ostrogu, 
nie Valjevu, Brezovcu, Smederovu, Prokuplju, koji su dakle 
razsijani po Srbiji, staroj Raši i Zeti. Prilozi sadržaju komade 
iz srbske sredovječne apokrifne književnosti. 
U razredu filozofičko-pravoslovnom pravi član 
Adolfo Veber u svojoj razpravi: Pabirci po hrvatskoj 
