BROJANICA. 23 
Radi toga on pogrubi 
I u srdcu svem boliš se. < Gazarović. 
Komu usta moja — Prigne, koga ljubi, j 
Lice mu od gnjoja — I krasta pogrubi. < Kanižlić. 
grubčti isto: 
Dakle kdi tvoj uznik jadom se umara 
I skončaje svoj vik i srdce mu sgara ; 
I kdi mu otvara greb smrt zla nemila ; 
Iz tvćga pozora podaj mu lik, vila; 
Jer da umorila budeš slugu verna : 
Budeš glas sgrubila, rožice biserna. Mrsić. 
zagrubiti v. n. (id) bergehen, jitmdigen: 
Neprijazni pusti, nikdir ne zagrubi, 
Ni dilom ni usti, sa svakim se ljubi. < Hektorović, 
A on ti ga (boga) ljubi i oni ga čtuje: 
Ki mu ne zagrubi, ki zakon 'zpunjuje. Isti 
Susana zagrubit bogu ne htiaše, 
Zato ni glas 'zgubit ni život hajaše. = Marulić. 
Koga si ljubio od vele vrimena 
Ter je zagrubto: ne kun mu imena. Isti. 
Nu mi reci tvoja radost : 
U čemu ti vik zagrubi ? 
Ali er te veće ljubi 
Nego tužan svoju mlados'?  Cubranović. 
Ako ti u čem sad zagrubih, 
Cin da 'e milos' grčha veća. Gundulić. 
Uzrok je on sam, ki zagrubi, 
A svčh nas je sad pokora. Isti. 
subst. grubac! (grabite? provocator Mikl.): 
Čin človikoljubac da premili sin tvoj 
Griha, ki jest grubac, obaruje duh moj. = Budinić. 
grubost (grabost foeditas. Mikl.): »Kako mogu vratiti se u milost 
i smrsiti tolike moje grubosti ?« Posilović. »One suze da su dosti 
oprati grubosti mojčh grčha?« Isti. »Žačinje se od razmišljenja gr- 
! Grubac je i vlastito ime mužko , kako su još i Grubiša, Grubor, Gru- 
beta, Grubač, Grubko itd. (str. 329. Spom. Srb.) odkud potekli Grubišići, 
GGruborovići itd. 
