BORBA JUŽNIH SLOVENA. 193 
Naprama mletačkoj obćini postavio se Držislav na stanovište 
predjašnje, te zahtievao od Petra II Orseola danak kroz poslanike. 
Ali mletački dužd odrješito odbi zahtiev hrvatskoga kralja; a kada 
ovaj neprestade ponavljati ga, reče ponosit dužd uvriedljivo hrvat- 
skim poslanikom: »neće mi se po kakovom god poslaniku odpre- 
miti danka, nego, bude li mi života, ja ću sam glavom doći da ga 
platim.«! Da je u ovih riečih sadržana grožnja, svaki lasno razumie. 
Za izvedenje ove grožnje dužd Petar stao se pripravljati, te se 
uzporedice osigurao prijazni bizantinskoga dvora. Na poziv ca- 
reva Vasilija II 1 Konstantina VIII posla u Carigrad svojega sina“ 
Ivana; a ovaj ne samo bješe u dvoru liepo primljen, nego i zaru- 
čen s Marijom, kćerju Lava Argyra i sestrom Romana, potonjega 
(1028—34) cara. Zaručnica bješe sinovica obima carima i pokojnoj 
njemačkoj carici Theophani, a unuka cara Romana II (+ 963). U 
ovu svezu užju stupi bizantinski dvor s mletačkim duždom, »da si 
— kako veli ljetopisac“ — obveže puk mletački«. Iza toga bude 
mladi Ivan, darovi nagradjen i odlikovan čašću, odpravljen k otcu 
u Mletke. 
Sada se mudar Petar mogao odlučiti na korak napried u izva- 
djanju-svoje politike naprama Hrvatskoj, a za povod uze poziv, koj 
mu od gradjanstva bizantinske Dalmacije stiže. Spomenusmo na 
svojem mjestu, da su obćine ove njekadašnje theme uživale pod za- 
štitom stratega najširju samoupravu. Osim toga gradjanstvo imalo 
biti pretežno romanske narodnosti; a ono oholo na svoju davnu pro- 
svjetu, tankoćudno za svoj jezik, s visoka gledaše na hrvatski na- 
rod, kojega je ono smatralo za priselicu, i svojega učenika u crkvi 
i knjizi.“ Ako se ova oprjeka izmedju gradjanstva romanskoga u 
okolini očituje načinom nesumnjivim i potonjih viekova: koliko je 
ona imala biti oštrija i izrazitija u ono prvo doba, kada su oni 
gradovi Hrvatskoj tek pridruženi bili? U svezi s hrvatskom drža- 
vom nazirali su oni veću opasnost za svoju narodnost i samoupravu, 
! Johann. Chron. venet. p. 30: ,,Ceperunt (Croati) iterum censum impor- 
tune exi(g)ere. Quibus dux pro illorum ignominia demandans: non per quem- 
libet nunciorum hunc mittere curo, sed, vita comite, ad hane persoluendam 
dationem venire ipse non denegabo.“ 
2 G. Cedren. op. cit. II, 452. 
$ Dandul: Chron. venet. p. 226. 
+ Cf. Statuta synodi spalat. za kralja Tomislava. Farlati: Ilyr. sacr. III, 
92—6. 
RAD XXV. 13 
