198 FR. RAČKI. 
ne će biti drugi van Pasman, ležeći upravo naprama rečenomu 
gradu. U Belgradu bješe nješto hrvatske vojske; s toga ni je se 
mletačka umah izkreala na kopno, već je dužd kušao, ne bi li grad 
bez prolića krvi na predaju sklonuo. Izaslano bi poslanstvo u grad 
s ovom porukom, da će gradjani, ako se slobodne volje predadu 1 
zakunu vjernost, naći milosti u dužda, inače mogu biti uvjereni, 
da će, dodje li do okršaja, zarobljeni biti. Belgradsko gradjanstvo 
bješe tom porukom uzkolebano, s jedne strane bojalo se svoga go- 
spodara, hrvatskoga kralja, s druge znalo, da ne može takovu ne- 
prijatelju odoljeti. »5 toga postavljeno medju ove dvie pogibelji ne 
znadijaše, što da radi. Ali napokon gradjani slomljeni od straha 
pred duždom položiše zakletvu i pokloniše se njemu u nazočnosti 
vojnika rečenoga kralja«. Još laglje zadobi dužd na svojem dalnjem 
putu ostrov Vrgad (Levigrada), jer njegovi stanovnici, došav mu u 
susret, svoje volje prisegoše vjernost. U Trogiru biskup 1 gradjan- 
stvo utvrdiše zakletvom svoje podanstvo. Ovdje pridruži se glavnoj 
vojsci mletačkoj 1 onaj odjel, koj je proti Neretvanom iz Zadra iza- 
slan bio. Ovdje Petar ne samo nadje zarobljene Neretvane, nego 
primi takodjer Držislavova brata, Svetoslava Surinju. Ovdje se dakle 
razvija prizor žalostan zaista u hrvatskoj povjesti. Tudjin prodrie 
silom u hrvatsku državu, otč joj biser iz krune njezine, najdrago- 
cjenije točke u primorju, koje ako i ne bi njezino po davnom pravu 
historijskom ali spadalo na nju svojim položajem. Da u tih okol- 
nostih stupi pred ovoga tudjina jedan član hrvatske kraljevske po- 
rodice, ne da ga iz doma goni, nego da mu se pokloni. -Jest! Hr- 
vatskoga kralja brat »ne samo pridruži se duždu vezom zakletve, 
nego mu još i maljašnoga sina svoga Stjepana, predrago čedo svoje, 
predade u zalog«. A za što sve to? jer je njekada, »bratskom 1lu- 
kavštinom prevaren, izgubio kraljevsku krunu«. Za svoju osobnu 
slavu izdaje Svetoslav slavu svoje domovine. Zaista bješe ovaj po- 
klon u Trogiru vredniji za dužda mletačkoga od svih do tadanjih 
poklona, jer on bješe znakom dubokomu razdoru u vladalačkoj obi- 
telji a tim i u narodu hrvatskom. Ovo posljednje utvrdjuje se na- 
vedenim činom u Belgradu, kada je mletački dužd mogao primiti 
poklon gradjanstva u nazočnosti hrvatske posade. A smisao onoga 
sastanka 1 dogovora u Trogiru ne mogaše biti drugi, uego da Sve- 
toslav i sin njegov Stjepan dodje do hrvatskoga priestolja pomoćju 
mletačkom, odnosno bizantinskom. A na što se Svetoslav od svoje 
strane za taj slučaj obvezao, ni je težko pogoditi. 
