BORBA JUŽNIH SLOVENA. 219 
carska vlast u themi utvrdjena bila; jer nezadovoljstvo stanovničtva 
s jedne strane ohrabri Saracene, koji su napali i osvojili (1020) 
Bisigniano, s druge izazva oružano posredovanje cara Hinka II, 
koje je iztočno-rimsku carevinu stajalo grada Troje (1022), uzkri- 
sene trudom rečenoga katapana na razvalinah staroga Acculana. 
Osim toga Normani su si izhodili stalnu postojbinu, dobivši voj- 
voda njihov. Rainulfo, brat pokojnoga Osmonda, grad Anversu s 
naslovom duke, odkle mogahu svoju vlast širiti. 
Ovo stanje stvari u Italiji dobro je car Vasilij II shvaćao; ali 
prije odlučna podhvata htjede glavom obezbiediti azijske granice 
carevine proti napadanju abkazijskoga kneza Gjure; što mu tako- 
djer podje za rukom, dočim potukav neprijatelja do nogu u drugoj 
bitci prisili ga na mir i odstup pograničnoga zemljišta (1022). Sada 
tek i pošto je ugušio (1023) urotu patricija Nikifora Foke, Bar- 
dina sina, i druga mu Xiphie. bio je car naumio glavom urediti 
italske poslove; tč je u tu svrhu onamo odpravio (1025) veliku 
vojsku pod vodstvom Vasilija Oresta, »jednoga od najvjernijih eu- 
nuha«. Ali ga u izvadjanju ove osnove, gdje bi u sukob bio došao 
sa zapadno-rimskom carevinom, preteče smrt u prosincu 1025 god. 
Smrt tako odlučna, razborita i hrabra vladaoca, kano što bi Va- 
silij Il, bijaše za iztočno-rimsku carevinu tiem veći udarac, čiem 
su njegovi neposredni nasljednici od njega dalje zaostali u vlada- 
lačkih vrlinah i čiem su se prema tomu nutrnji 1 vanjski odnošaji 
države danom na gore obraćali. Vasiliju nasljednik 1 brat Kon- 
stantin VIII »zadobivši carsku vlast 1 slobodu po volji raditi ni je 
ni pomišljao ni radio što mu dužnost nalagala već se samo trka- 
njem, igrom 1 glumom  nasladjivao, te u pijankah noći provodio. 
Gradjanske i vojničke časti ni je on podieljivao takovim, koji su 
svoje krieposti činom zasvjedočili ; nego zapostavivši one, koji su se 
rodom, krieposti 1 vještinom odlikovali, dizao na najviše časti ro- 
bove pijane, razkalašene i svakom zloćom oprljane«. Tiem se sbilo, 
da su Konstantin i njegovi nevriedni milostnici »skoro razorili ca- 
revinu, koja je iza otca njegova Homana, dok su Nikifor. Tzimisces 
i Vasilij redom žezlo držali, cvala 1 susjednim narodom strahom 
bila«.* A._ što je Konstantin svojom nevaljalštinom pokvario , pro- 
!Cf. Romualdi salernit. Chronic. ap. Muratori: Scriptor. rer. ital. VII, 
1660— 7. Lupi protosp. Chronic. ib. V, 41, G. Cedren. op. cit. IL, 477 —4. 
* Rieči Gj. Cedrena op. cit II, 480—1. 
