224 FR. RAČKI. 
piens et ingeniosus esset«) proniknuti u onu razkalašenost 1 po- 
kvarenost, koja je sve slojeve družtva i sve odnošaje državne za 
vladavine Mihalja IV zarazila bila. Car si državnimi poslovi ni je 
glave razbijao; on. duhom i tielom bolestan, boravio je zdravlja radi 
najviše u Solunu. a vladanje propustio svojemu bratu Ivanu. Ovaj 
pako bijaše lakomac: časti, službe i pravicu za novce prodavao. Do- 
glavnici slobodno su puk globili; pa kada je sestra Maria njegovu 
pozornost na tolike zle porabe jednom obratila, on se samo na- 
smijao primjetiv, da ćuti po ženski 1 da ne zna što sve trieba za 
vladanje carevine.' Takova pokvarena država, u kojoj su svikolici 
odnošaji razrovani bili, nije mogla biti ugledna u očima nepokva- 
rena gorštaka, Stjepana Vojslava. S toga mogao je on upravo u 
priestolnici na Bosforu potaknut biti na oslobadjanje svojega naroda. 
Vrativši se dakle Stjepan Vojslav Dobroslav u Zetu provali do 
skora (1058—9) u susjednu grčku oblast 1 otjera odanle predstav- 
nika carskoga Theophila Erotika.“ Ovaj čina i drugi sbivši se malo 
kašnje izazvaše osvetu carevine proti zetskomu knezu. On se na ime 
usudio bio zaplieniti deset centi zlata, koje je Ivan ljeti 1040 god. 
poslao bio bratu u Solun na ladji, a ova bješe vjetrom pognana na 
»ilirsku obalu« 1 ondje se razbila. Mihajlo pozva najprije pismom 
kneza, da vrati zlato; a kada se ovaj oglušio na poziv, odpravi 
vojsku proti njemu. Carska vojska pod zapovjedničtvom (Gjure Pro- 
bata, poznata iz svojega poslanstva u Siciliju (1035), doprie bez 
zaprieke do ravnice zetske. Knez je svoju vojenu silu na dvoje raz- 
dielio: jedan diel pod vojvodstvom njegovih sinova čekao neprija- 
telja na iztoku u Vrani, drugomu stojao on sam na čelu prama 
zapadu. Grčki vojvoda bijaše toli nesmotren, te je vojskom uljezao 
u tiesne doline zetske, gdje ga sam knez dočekao i potukao, tako 
da je izgubivši vojsku jedva glavu iznio.“ Zetski klanci bjehu mno- 
&0j vojsci grobom u staro i novo doba. 
! Tako Cedren p. 526. 
* G. Cedren II, 526. Taj ljetopisac kneževinu Stjepana Vojslava zove 72v 
Tomov T6v žeppov“, zatiem ,TprJaxnoba xzt žčoJovc“, uprav kano i kneže- 
vinu sv. Vladimira (p. 463), koja je Zeta ili Duklja bila. 
Š Poraz taj potvrdjuje G. Cedren p. 527, te se u tom slaže s obširnijim 
opisom kod popa Dukljanina (op. cit. p. 297), po kojem knežev sin Radoslav 
udari grčkoga vojvodu, koj se ondje ,Armenopolos“ (rodom iz Armenije?) 
zove, i sbaci ga s konja, što je uplašene Grke natjeralo u bieg ; ali biegajući 
naidjoše na drugu, iztočnu vojsku. 
