BORBA JUŽNIH SLOVENA. 233 
revine. Bugarski narod bi iznovice u nadi prevaren, želja mu »za 
slobodom« ostade neizpunjena; domovina opustošena, sinovi u pro- 
gnanstvo odvedeni. Opet valjalo je Bugarom podati se sudbini, ne 
klonuti duhom, prikupljati nove sile 1 čekati novu sgodu. 
Kano što se bugarski pokret pod Petrom Deljanom može smatrati 
odjekom srbskoga pod Stjepanom  Vojslavom, tako se u Carigradu 
imalo uvidjeti, da trajnoga mira ne ima na balkanskom poluotoku, 
dokle se Zeta ne izmiri. Ali toga se zadatka ni je mogao latiti niti 
car Mihajlo IV, koj poslije bugarske vojne bješe od bolesti sasma 
iznemogao, t& »očajavši o zdravlju« dade se prije smrti (10 pros. 
1041) pokaludjeriti, niti carica Zoč za svoje kratke vladavine (od 
11 pros. 1041—11 lipnja 1042). Riešenje toga zadatka predje na 
cara Konstantina IX _monomacha. 
Sada se 1 nutrnji odnošaji monarkije stadoše na bolje okrećati. 
Zasjedši bo priestol izdade Konstantin proglas na sve pokrajine ca- 
revine obećavši, da će zakon 1 dobrobit štititi a samovolju i prosto- 
pašnost proganjati. Što oglasi, to poče izvadjati : Mihajlova bo brata 
i sviju zala početnika, Ivana, izagna na otok Chios, t& u carsko 
vieće pozva zaslužne muževe. Uvedši ovako nutrnji red, obrati car 
pozornost na spoljašnje odnošaje, a prije svega na Žetu. 
Ni je poznato, kako se Stjepan Vojslav naprama bugarskomu 
ustanku za Petra Deljana vladao. Ali ne ima sumnje, da je i u 
njegovu interesu ležalo, što je dračka oblast, susjeda Žeti, od ca- 
revine odpala bila. Pokle je bugarski ustanak ugušen, ni je Stje- 
pan Vojslav prestao sa planina zetskih »bližje rimske okolice«' na- 
padati i harati, tč ni je nevjerojatno, da si bližje priedjele carevine 
prisvojio“. A upravo ovo neprijateljstvo zetskoga kneza izazvalo je 
cara Konstantina IX proti njemu. On dade dakle zapovjed dračkomu 
strategu, patriciju Mihajlu, sinu logothetha Anastazia, da sakupivši 
vojsku dračke i susjednih oblasti, koliko se može veću, udari na 
Stjepana Vojslava. Još bjehu pozvani humski župan lijutovit, raški 
župan i ban bosanski, da dodju sa svojimi četami carskoj vojsci u 
pomoć. A od toga poziva mogli su se u Carigradu nadati uspjehu 
tiem više, što je Stjepan Vojslav zalazio 1 u srbske zemlje čak do 
(gornje) Drine*, tiem pako izazivao zahumskoga župana i bosan- 
skoga bana. 
| G. Cedren op. cit. IL, 543. 
2 Praesb. Diocl. Regn. Slavor. 6. XXXII. 
3 Ova se viest sačuvala kod našega Ivana arcidjakona goričkoga: Kerčelić. 
