BORBA JUŽNIH SLOVENA. 295 
štaj — sa visina napali su Rimljane pećinami, kamenjem 1 strieli- 
cami, a ovi niesu se mogli služiti ni oružjem, ni rukama, niti se 
braniti na drugi način. Tiem su njeki onimi hitei srušeni, drugi 
kroz strmine pobacani, nesretnim porazom tako da su bližnje pro- 
dolice i ponikve pune bile lješina a progoniteljem pristupne«. Po- 
kolje je bilo toliko, strasti se razigrale u toliko, da je sam knez u 
šumi kod potoka blizu Prapratne skoro zaglavio od ruke svojega 
sina Gojslava, nazirućega u svojem otcu tudjina. »Od grčke vojske 
pogibe do 40.000 sa sedam vojvoda, ostali razpršeni po planinah 
i šumah utekoše neopaženi od progonitelja, t& noćju povratiše se 
na svoje zemljište, dajući kukavan 1 žalostan prizor«. Sinovi kne- 
ževi pošli su za bjegajućim neprijateljem tja do rieke Drina, koja 
Skadru na jug-iztoku zavojem teče u more. Strateg Mihajlo jedva 
je do Skadra utekao.! 
Pokle je glavni neprijatelj potučen i odbijen, izasla Stjepan Voj- 
slav svoga sina (rojslava s četami proti županu lLijutovitu. Gojslav 
je prebrodio kotorski zaliev i prieko Konavlja uputio se u travunj- 
sku zemlju, gdje je Ljutovit kod Klobuka stajao s vojskom svojom,“ 
da odanle uljezne u ŽZetu. Gojslav je prije svega htjeo mirnim pu- 
tem izravnati razmiricu izmedju dvaju knezova jednoga naroda. Ali 
grčki najamnik odbi taj poziv i htjede, da oružje odluči. Ono i 
odluči, ali svetoj stvari narodnje slobode na uhar, dočim Ljutovit 
bješe na megdanu ranjen 1 s konja bačen, te jedva živ glavu iznese. ? 

! Ova vojna opisana je po grč. izvještaju kod Gj. Cedr. (loc. cit. p. 543-9) 
i po domaćem narodnom predavanju kod popa Dukljanina (cap. XXXIII). 
Oba se izvještaja slažu u bitnosti; a onaj u domaćega ljetopisca nosi sve bi- 
ljege narodne pjesme i narodne predaje. Strateg Mihajlo zove se ovdje ,,Cur- 
silius topareha terrae Duracinorum.“ Po njegovu je i strateg bio u vojni ra- 
njen, te utekao na ravan skadarsku, ali ovdje od rane preminuo: ,in quo 1060 
posita est crux, quae usque hodie crux Cursilii vocatur.“ ljetopisac po- 
punjuje grčki izvještaj tiem, što opisuje, koliko su sinovi Stjepana Vojslava 
(Dobroslava) sudjelovali, i dodaje udioničtvovanje Ljutovita, koje je vjerojatno 
ali kod Bizantinca izpušteno. Kano što je ,Cursilijev krst“ sjećao potomke 
na ovoga vojvodu, tako je nazov ,božja milost“ u šumi kod Prapratne sjećao 
Jih na onu sgodu izmedju Stjepana i sina mu Gojslava. 
* In montem, qui Clouco vocatur“; mislim, da će o izpušteno biti. Ni 
je mi do duše poznata planina ovoga imena u onih stranah ; ali imade mjesto 
ne daleko od Trebinjščice, Trebinju na istoku. Odavle vodi put u Zetu, te 
mislim, da je Ljutovit ovdje stajao. 
3 Ibid. cap. XXXIV. Ovdje se Gojslavov vojnik, koj Ljutovita rani, zove 
»Udobic“ t. j. Hudobit, Hudobin. Sr. ovo ime kod Miklošića:; Die Bildung 
d er slav, Personennamen nr, 437, 
