BORBA JUŽNIH SLOVENA. žiri 
1042; ali ne našav ovdje odziva oda u Taranto. Medju tiem iza- 
slan bijaše u Italiju iz Carigrada nov katapan, Theodorokan, ujedno 
s carskom mornaricom, a kada se ova približala Bariu, ukrca Ma- 
niak privrženu si vojsku u brodove, t& mjeseca veljače 1043 od- 
plovi put balkanskoga poluotoka i izkrca se u Draču!. Zemljaci 
njegovi“ kore ga, da je pribjegao Srbljem ili »u Bugarsku«, pak 
tiem stupio u savez s neprijatelji carevine. Ne ima sumnje, da je 
Gjuro izkreav se u Draču, koj ili je bio u vlasti Zete ili svakako 
na njezinoj granici ležao, računao na pripomoć Stjepana Vojslava, a 
ni je čudo, što se car »Konstantin dočuvši tu viest zabunio ne 
malo«. Sjećajući se poraza prije malo mjeseci vojske svoje pod stra- 
tegom Mihajlom, ni je htjeo car, a da liepim nekuša, umah tjerati 
mak na konac. S toga je Konstantin najprije »izaslao na Gjuru 
pismo, u kojem njemu i pristašem njegovim obeća podpuno opro- 
štenje 1 mnoge blagodati«. Maniak, u toj ponudi nazirajući slabost, 
odgovori vojnom, t& iz Drača predje, valjda prieko Ohrida i Bitolja, 
u Vardarje. Konstantinu ni je dakle preostajalo sada drugo, nego 
silom oprieti se buntovniku, koj mu o kruni radio. »Sakupivši indi 
vojsku« preda ju strategu Stjepanu, odlikovanu naslovom »sebasto- 
phora«, jer mu bješe prvi donio glas o njegovu na priestolje uz- 
višenju. Obje se vojske sastaše kod Ostrova, grada znana nam iz 
predjašnjih grčko-bugarskih vojna. U zametnutoj bitci hrabar Ma- 
niak glavom je vodio čete, razbio neprijateljske redove i razpršio 
mu vojsku. Već »su ga svikolici radostnimi uzklici pozdravljali za 
cara«, već su mislili, da će pobjedonosno prodrieti do priestolnice : 
kada se na jednom sruši s konja 1 izdahnu, nemogav preboljeti rane, 
koju je, nezna se kako, zadobio bio. »Čiem su ovo doznali carevci, 
bješe Maniaku glava odsječena; a tada 1 pristaše njegove, izgubivši 
vodju, odbacivši oružje predaše se. Umah bi glasnik poslan caru. 
Njekoliko dana kašnje dodje Stjepan u Carigrad, dovedši sa sobom 
Maniakovu glavu i zarobljenike, koje iza glave Maniakove, natak- 
nute'na koplju, vodjaše po sried ulice, jašeće na magarcih; on pako 
na bielom konju sliedio slavje«. 
Ovaj gradjanski rat zanima nas ovdje ne samo toga radi, što si 
bio odabrao zapadno-južni diel balkanskoga poluotoka za pozorište 
svoje, nego i za to, što je stranka caru protiyna mislila, da može 
! Lupi protosp. Chronicon (ed, cit.) p. 43. 
2 Gj. Cedren p. 548. Glykas (ed. Bonn.) p. 594. 
