BESJEDA PREDSJEDNIKOVA. 247 
kako napose naš zavod, vlada naprama ovomu gotovu činu? Kano 
što nauka u obće imade izmedju života i uzora posredovati: tako 
imade ona i u našem pitanju oštrine dualističkoga narodnjega raz- 
voja izgladiti i obje polovice naroda svesti u duševnu zajednicu. 
Ovaj joj zadatak danas olakoćen tim, što su obje polovice naroda, 
koliko to bez povriede svoje osebnosti smiju, upućene ne više na 
dva, kano njekada, nego na jedan sveobći izvor ljudske prosvjete. 
Smijemo si, visoko štovani drugovi! laskati, da je naša akademija 
svoj zadatak naprama dualističkomu razvoju našega naroda upravo 
ovako od prvoga početka shvaćala. S toga je ona kroz dva razdobja 
svoga obstanka posredovala izmedju skrajnih struja u jednoj i dru- 
g0j polovici naroda; te koliko mogla, pripomagala jim stvoriti du- 
ševnu zajednicu. Akademije nije u izvadjanju ovoga zadatka sme- 
talo ni dvoje ime, ni dvoje pismo; kojih je oboje jednako oprav- 
dano poviešću, jednako posvećeno prošlosti. Ona je jednakom mar- 
ljivošću izpitala duh naroda, kako se očituje u jeziku i pučkih tvo- 
rinah, bilo u zapadnoj ili u iztočnoj polovici, kod Hrvata i Srba. 
Ona je jednakom pripravnošću iznosila drevne spomenike našega 
jezika 1 naše književnosti, bile one pisane latinicom ili ćirilicom, 
nikle medju Hrvati ili Srbi. 
Ovako radeći naša akademija ne samo izpunila je svoju rodo- 
ljubnu dužnost, nego zadovoljila je podjedno zahtjevu znanosti, koja 
težko što toliko odsudjuje koliko jednostranost. Vi znate, gospodo! 
da se slovinsko jezikoslovje uspjelo tako visoko i postalo sastavnim 
dielom sravnjajućega indo-evropskoga, od kako su Dobrowski, Ko- 
pitar, Miklošić i drugi učenici njihovi uzeli iztraživati i sravnjivati 
sve slovinske jezike i nariečja. Vi znate, da hrvatska i srbska hi- 
storiografija danas na mnogo višem stepenu stoji, nego li stajala 
za Lučića, Krčelića i Raića, ne samo za to, što su medju tim mnogi 
povjestni spomenici odkriveni, nego i zato, što nam obća slovinska 
historiografija daje ključ za razumievanje i prije poznatih ali na- 
šim predkom nejasnih spomenika. Vi znate, da sravnjivanjem dr- 
žavnih uredaba, sačuvanih u pisanih zakonih kod svih slovinskih 
naroda, na dalje prispodabljanjem narodnih običaja, priča 1 pje- 
sama, nastaju pred našima očima nove nauke. Pa onda da znanost 
jedino kod Hrvata i Srba, kod dviju polovica jednoga naroda, ide 
drugim putem! 
Uzdržimo, visoko štovana gospodo akademici! i na dalje taj smjer 
u našem zavodu, dobro znajući, da znanost ujedinjuje a ne ciepa; da 
