28 J. ŠLOSSER 
Osobitu pozornost probudi medju biljoslovci god. 1835 Martius-ev 
sastavljeni i obielodanjeni biljevni sustav. 
Sto je pako ovaj prirodoslovac izvesti htio — nu žalibože po- 
stići nije mogao — i što je od naravnoga biljevnoga sustava tra- 
žio, o tom izjavi sam točno svoje mnenje u uvodu svoga sustava, 
što ga je izdao +, gdje medju ostalim veli: 
Bustav, koji bi imao štititi važnost, vriednost i zna- 
menitost bilinah, nemože, ako bi narav ujedno repro- 
ducirati imao, bilinstvo u ravnoj postupnosti (Stufen- 
folge) ili u neprekinutih redovih predstavljati, pače 
mora oko toga nastojati, da biljevne hrpe iztakne, 
koje uzporedo u naravi nalazeći se tvorbeni smier za- 
stupaju; jer imade njeki glavni stanoviti značaj, uzor 
(Typus) u bilinah, i njeka ovomu odgovarajuću smier- 
nost (Rhythmus) njihova razvoja. — Od ovoga glavnoga 
značaja proizlaze stanovite promiene (anamorphosae) i 
to koli od biline same, toli opet od hrpe, čime se svaka 
hrpa u nutar svoga značajau njekoj stanovitoj daljini 
kreće, te se svaka hrpa i u posebnih dielih jedna od 
druge razlikuje. — Tako zvana naravna metoda pruža 
nam, uvaživ lični odnošaj, biljevne hrpe, koje seimadu 
tako smatrati, kao da su od jednostavnoga značaja po- 
put zrakah proizašle ili da se s ovimi sticaju. — Kod 
toga postupa se po načelu jednakosti ili sličnosti, po- 
što se u njihovih obavcih uzporedjeni ustroji po stup- 
nju njihova razvijanja sravnjuju. Pri tomu valja sve 
dielove bilinske upotrebiti, i to kano svekolike prvo- 
bitne nutarnje tako i sve od njih sastavljene vanjske 
ustroje. Veoma važni za tu porabu jesu ustroji raz- 
plodjivanja (kao što cviet, plod i sieme.) Srodnosti su 
izražene po mogučnosti jednakošću ustrojbe mnogo- 
brojnih ustrojah, osobito nejednakim razmiernim bro- 
jem evieta i ploda.“ 
Sudeći po ovih načelih mišljahu biljari i prirodoslovci, da osobito 
na to gledaju, da pravu naravnu razredbu zadobiju; nu poslie po- 
mnijega promatranja i valjanijega izpitivanja uvidiše, da su preva- 
+ C. Fr. Gn. de Martius: Conspectus regni vegetabili; secundum characte- 
res morphologicos, praesertim carpicos in classes, ordines et familias digesti. 
Norimbergae. 1836. 
