BILINSKI SUSTAVI. 39 
vodozemci; ova se promjena činjaše, da je samo kod leptirah bila, 
gdjeno opet Swammerdamm ovaj postupak preobraženja pobliže 
promatra. On upozna leptira u kukuljici, ovu u gusenici, a guse- 
nicu u preobraženom jajetu, te u čudu uzkliknu: ,Da dvima 
riečma mnenje izreknem, mislim, da neima pravoga 
radjanja, a još manje slučajnoga postajanja, nego 
da je plodstvo bićah samo odkrivanje njihove već 
nalazeće se klice“. 
Većina prirodoslovacah primi ovu hipotazu s uzhićenjem, i La- 
mark ju izmedju svih ostalih ocieni veleći: ,da se nikakova 
naročita preobrazba nedogadja, da je to samoizmjena 
odjela i orudja. Životinja sbaci pokrov, koji se opet 
novim zamieni. — Bog je u jednom jedinom komarcu 
sve one preobrazio, kojim valja iz njega proizaći“. 
Linnć je prvi taj nauk u biljarstvu uporavio. On uvidi, kako iz 
jedne grane nova izraste, iz ove opet druga i to se bezbrojno 
opetuje. On to smatra razvojnim nizom klicah, koje su s početka 
u prvom pupoljku bile malene i sabijene.  Linnć je mislio, da se 
je ovaj polagani razvoj novih pupoljakah ili klicah reći bi na je- 
danput ili prerano sbio, i to tvorbom evieta i ploda. Ovo mnenje 
učini teorijom, koju anticipacijom (vadjevinom) bilinah nazva. Gašp. 
Fridrik Wolf mišljaše, da mora u životu svake biline uzeti jsdan 
postupni razvoj njezinih dielovah, tako da se u svakom stupnju 
usavršenijimi i ugladjenijimi ukazuju. On bijaše toga mnienja, da 
može sve ustroje biljevne na znamen (uzor) stabljike i lišća svesti, 
i pronadje, da su lapovi, latice, pračnice, supnice samo postupno 
savršeno opetovanje lišća. 
Sličnu ovaj teoriji postavi Goethe _pomnim i promišljenim pro- 
matranjem o bilinstvu, bez da je s početka o Wolfovih idejah što 
znao, on ih nazva biljevnim preobraženjem (PAlanzenmetamorphose), 
koje ime i kašnje prirodoslovci pridržaše. Goethe dalje usavrši 
teoriju postupnih preobraženjah pravilnoga rašća i to dokazom pre- 
laza nerazvijenoga listnoga ustroja u višje i savršenije; tom prili- 
kom prihvati mnogovrstne srednje stupnjeve. On poprimi loše 1 
nazadujuće preobraženje i pokaza, kako se najviši dielovi, iste 
latice i supnice opet promienjuju, te tim pokazuju svoju narav 1 
postupak. 
Uz ovu teoriju pristadoše u ono doba tako zvani naravo-mudro- 
slovni učenjaci, koji si većinom prisvajahu, da narav tumače, a niti 
su je proučili niti razumjeli. Ova sljedba pokuša teoriju savršenosti 
