60 GJURO DANIČIĆ, 
ni.u ostalijem jezicima slovenskim nije otpao. Koje se svršuju na 
0, a pred njim imaju glas j ili glas ukomje /(n. pr. Vujo, Božo), 
one se još nijesu podvrgle zakonu, po kom se 0 iza tijeh glasova 
mijenja na €; a koje se svršuju na e, ali pred tijem glasom imaju 
j (npr. Radoje, Antonije), one su se rečenom zakonu već pod- 
vrgle, i po tome će jamačno biti mlagje u tom obličju. Za što su 
se one podvrgle tom zakonu? na to može biti da će izaći odgovor 
iz ovoga što ću odmah reći. 
Može se —a i treba — zapitati: kako bi se _ u tijem riječima 
mogao u nom. sing. sačuvati krajnji vokal o (ili e), kad je u toli- 
kim drugim, kojima broja nema, oslabio u 1, i najposlije otpao ? 
Ja mislim da se to može razumjeti, ako se bolje promotre te 
riječi. One se gotovo sve govore ili od mila (n. pr. pobro) ili po- 
ruge radi (n. pr. mazalo); ovo posljednje može biti da dolazi i od 
samoga značenja riječi, ali odatle može dolaziti i ono prvo mnogim 
riječima; bilo kako mu drago, istina je da se gotovo sve ove riječi 
govore s nekom povjerljivošću; za koje se ne može to reći (n. p. 
Marko, Dimitrije), one su vrlo lasno mogle dobiti to svoje obličje 
uz druge. Povjerljivost je najveća u porodici, i zna se daje mnogo 
koješta drugačije u porodičnom, u domaćem životu nego u javnom 
i da se mnogo koješta u porodičnom životu sačuvalo, čega je iz 
javnoga života nestalo. [ danas biva da se netko u kući zove ako 
a u javnom je životu ftadosav; i danas tko si je u kući brato, za 
nj ćeš u javnom životu reći da ti je brat. Po tome mislim, da je 
domači život sačuvao riječima o kojima govorim cijele osnove u 
nom. sing.; moglo je u javnom životu slabiti nominativu krajnje 
samoglasno, ali se u porodici teško bilo rastati s glasovima, s ko- 
jima je svezano bilo toliko spomena, toliko radosti; teško je bilo 
u porodici izumrijeti glasovima, koje je porodični život oživljavao. 
Kad se u javnom životu već govorilo Bparn, a potom i brat, moglo 
je još jednako u porodičnom životu biti brato. I to bi samo bez 
i čega drugoga moglo biti uzrok za što se najviše ovijeh riječi, o 
kojima govorim, govore od mila. Odatle ne izlazi da bi sve riječi 
koje se govore od mila trebalo da su ovake, niti odatle izlazi da 
ovake riječi ne bi mogle iz porodičnoga života opet prijeći u javni. 
Što su koje više prelazile u javni život, tijem su se manje mogle 
sačuvati onake kakve su u porodičnom životu; a to mislim da je 
uzrok za što su neke od onijeh koje pred krajnjim vokalom imaju 
j, promijenile krajnji vokal na € podvrgavajući se pomenutom za- 
konu: znamenito je što su take riječi samo one koje se svršuju na 
