80 ŠIME LJUBIĆA 
je sve niti te osnove vodio, umah potraži od njih, neka mu taj 
čin razjasne; a oni mu 15 svibnja 1402 odvraćali, da se ona pri- 
sega protezala jedino na danak, koj su dužni davati kao što bo- 
sanskoj tako i ugar.-hrv. kruni, te da onim činom nisu ni najma- 
nje kanili povriediti ma u čem prijateljske odnošaje, koji jih sa 
bosanskom državom tiesno sdružzuju. U tom dok se Hrvoja ovimi 
poslovi u primorju zabavljao, hrvatskim velmožam podje za rukom 
ugrabiti mu gori pomenutu dubičku županiju (srpnja 1402). 
Ladislav, videći se medjutim iztisnućem svoga takmaca Ludovika 
iz zemlje i valjanim preustrojstvom svoje napuljske drzave tvrdo 
posadjen na prestolu, odvaži se napokon na više krat mu od naših 
ponudjeno predobiće ugar.-hrv. krune. U tu svrhu 17 lipnja 1402 
imenova napuljca Alvisa Aldemariska svojim namiestnikom u naših 
stranah sa skoro neograničenom vlasti, i ovamo ga uputi. Aldema- 
riško na kratko dojedri s napuljskimi galijami pred Zadar. U isti 
čas Zadrani izvieste o tom dolazku Hrvoju, koj se tada ondje na 
blizu u Ostrovici bavio (24 kolovoza 1412).; 21 pako istoga: mie- 
seca odluče u vieću, da se Napuljcem otvore vrata i kraljev stjeg 
podigne na gradskih zidinah; a 2 rujna prisegu viernosti svečano 
mu polože. Dne 29 kolovoza podje Aldemarisko na sastanak s 
Hrvojem u Zemunik, seoce skoro dva sata Zadra na istoku. U 
toni se dogovoru ova dva prijateljski sporazumila o dalnjem radu 
obojice u poslu Ladislavovih namjera, a Hrvoja na uzdarje dobi 
palaču u Zadru. 
Čim se prosu glas o dolazku Napuljaca u Zadar, prevrat po 
Hrvatskoj i Slavoniji divski se poveća i razgrani. Hrvoja, pomožen 
Zadrani i Napuljci, pobiti na susret banu Pavlu Bisenu slazećemu 
s vojskom u primorje, i sukobivši ga kod Bihća, porazi ga i uhvati, 
te ga preda Aldemarisku, da ga kralju u Napulj odpravi (Luci, 
oMem. 379.). Za taj uspjeh imao se dakle Ladislav zahvaliti Hrvoji, 
kao što svjedoči sam kraljev tajnik Matija sv. Miniata, koj je 11 
srpnja 1403 iz Zadra o tom ovako pisati mogao: heri hue appli- 
cuit vayvoyda regni Bossine, cui nomen Chervoya, princeps magnus 
et. potentissimus omniunm regni illius, qui quidem fuit causa potissima, 
ut regnum Dalmatie et omnes partes Sclavonie ad dominum Ladi- 
slaum diverterent; primećujući i to, da isti Hrvoja, kao što se čini, 
kani se riešiti patarenstva a primiti pravu vieru: sub spe, ut do- 
minus rex ipsum constituat marchionem in partibus Bossine (valjda 
Dalmacie). I sbilja Hrvoja bio je u to doba veoma prijazna i omi- 
ljena osoba u naših primorskih gradovih, koji su mu često svako- 
