89 ŠIME LJUBIĆA 
dvojene, koji mu toga radi jednoglasnim riešenjem gradskoga vieća 
8. prosinca 1403. na uzdarje dopitaše sav občinski prihod, s uvie- 
tom samo, da iz njega gradsku upravu izplati (Lucio Mem. 384). 
Izdavaše u ime kraljevo naredbe od najveće važnosti, kako na 
primjer onu, da se oboružaju brodovi proti gusarom, koji od Sig- 
mundovih pristaša iz Senja otisnuti u okolostojeće more, veoma su 
brodarenje otežčavali i uznemirivali. I to mu pravo pripadalo, po- 
tvrdjivati knezove izabrane od primorskih gradova; a glede zapo- 
viedi dolazećih mu iz Napulja one je izvršivao samo, koje su mu 
po ćudi bile. Njegovu pretežniju dapače neomedjašenu moć i vlast 
u naših stranah najjasnije dokazuje naputak, koj Ivan od Lusi- 
gnana, barutski gospodar, i on kraljevski namiestnik i zadarski 
knez a Ladislavov rodjak, podieli svojim poslanikom odpravljenim 
Hrvoji u poslu Novalje na pažkom otoku, koju su Zadrani za se 
a Rabljani opet za se zahtievali (Lucio. Mem. 38%). 
U ovo doba Hrvoja uredi svoj dvor kao neodvisan vladar, te od 
sada na njegovih poveljah nalazimo zabilježena imena njegovih dvor- 
skih dostojanstvenika isto onako, kao na onih bosanskih kraljeva. 
Na primir u listini od 2. travnja 1412., kojom svojoj ženi jamči 
za njeki zajam (Pučić 1. 176), ovako označuje svoj dvor: N3h Nšk€ 
KNEZ MHIATA YBYHKR 3 BPATHOM; H3D ZEMADINHIKA KNEZ BOpARNIJE YE- 
MEPOKRHKA 3 GPATHOMA; HZHB O KPREINC  TPHNKO  KOIEKOJA  NANIR 3 = Bpa- 
THOME MH CAINE FANIMIPA O NHIANKINEKHKI 3 BPATHOME; A H3E. BPRBACH 
NETAph HOYHKR 3 BpaTnoun. Imao je ion svoga djaka, koj mu je 
listine pisao : a snuca IMuruxon_gunakn (Mikl. 292). Istom prigo- 
i naslov si popuni s izrekom: mo uulocru Komnen, kako su ga 
tada rabili samo neodvisni vladari, te mu ga i dubrovačka občina 
pripoznavala. 
Za ovoga pokreta u našoj zemlji Ostoja, bosanski kralj, akoprem 
se izkazivao, kao da jedino radi na korist Ladislava, glavno je 
ipak smierao na svoju, kako nam osim drugoga jasno svjedoči i 
njegova tadašnja borba sa Dubrovčani, koje je po Hrvoji tražio 
nagovoriti i prignuti, da se Sigmundove zaštite okane a njegovu 
prime. Nego s odlazkom Ladislavovim i Ostoja, obaviešćen o na- 
prednom uspjehu Sigmundovu, klonu duhom, te do mala banu 
Ivanu Morovičkomu podje za rukom s ugar.-hrv. kraljem izmiriti 
ga, vjerojatno na temelju djakovačkoga ugovora Dabišina. Ovo 
Ostojino naglo a beznačajno ponašanje razdvoji do sada složno 
bosansko plemstvo. Na čelo stranke, koja je u tom miru nalazila 
poniženje bosanske krune, postavi se Hrvoja, sada na vrhuncu svoje 
