90 ŠIME LJUBIČ, 
ljem obstojale; a da Sandalju poruče, neka se svojih granica drži 
i miruje. Nego mu i sada Mletčani odgovorili 18 studenog 1413, 
da nesmiju lomiti primirja sa Sigmundom; da jim se nečini pošteno 
uvieriti istoga kralja o njegovoj vjernosti, pošto gdje nema grieha 
nema ni opravdanja; a da će Sandalju po njegovoj želji čim prije 
svoga poslanika odpremiti. Osamljen tako Hrvoja, u sdvojnosti o 
svom spasu, prista sada na turske ponude, i sabrav sve svoje sile, 
ode dušmanu u susriet, i porazi ga, dapače podje mu za rukom 
zasužnjiti Ivana _ Gorjanskoga, Ivana Morovića i Pavla Čupora; 
zadnjega dade sačiti u volovsku kožu i baciti u rieku Bosnu s 
osvete, što mu se jednom bio u kraljevskom dvoru volovskim ru- 
čanjem narugao. Kanio sada Hrvoja upotriebiti svoju pobjedu na 
osvajanje zemalja i mjesta svojih dušmana u Hrvatskoj i Slavoniji, 
dapače i u Bosni, pošto je dobro znao, da Ostoja drži sa Sandaljem, 
a da oba narod mrzi; no 'Furci pobjedom uzrujani, poplave svu 
zemlju, i stadu da ju haraju i pliene, što ga tako strese, da, oka- 
nivši se svakoga dalnjega poduzeća, vas se stavi na to, da sam 
Turke i silom iz zemlje odstrani. Nastojao je zatim, da njegdašnje 
svoje posiede, od neprijatelja otete mu, opet pod svoju vlast stegne, 
ali mu trebalo vremena, da se oporavi i pripravi. Dočuvši medjutim, 
da se u Dubrovniku proti njemu brodovi spremaju, a bojeć se, 
da se to radi po naloga budimskoga dvora, napisa list Dubrovča- 
nom, u kom, sjećajući jih na staro prijateljstvo, pitaše jih, neka 
mu kažu, ima li u onih viesti što istine; a oni će mu na odgovor 
(23 siečnja 1419), priznavajući mu i nadalje naslov hercega spljet- 
skoga i kneza dolnjih strana, da se dobro siećaju staroga prijatelj- 
stva, i da su mu harni i nezabitni na njegova dobročinstva, KaKo 
IE KR3JA NANIKXA CTAPBXA KPICHH HO OJOBPN MASKE EHNA, a glede naoru- 
žanja brodova, da mu je sve to krivo prijavljeno bilo, te niti su 
armatu činili niti da čine, a da _mu se liepo preporučuju (Pu- 
GIG RL 4L29 
Najviše ga pako peklo iznevierenje Spljeta, i zato, što se s ovoga 
hreegom nazivao, te mu prva briga bila, da ga opet pod svoju 
vlast pritegne. U tu svrhu travnja 1419 po poslaniku na novo za- 
moli Mletčane, neka mu pruže pomoć po moru, da si Spljet pri- 
svoji, a da će im zato Omiš odstupiti; neka ga preporuče napulj- 
skoj kraljici, da ga u tom pomože; da mu dadu solitra i konopa, 
i neka ga kao saveznika uvrste u mir, kada ga budu sklopili sa 
Sigmundom, a da se on neće s ovim pomiriti bez njihove privole. 
Nego Mletčani nisu mu ni sada u što se Spljeta ticalo pogodili, jer 
