Pisan spomenik 
iz dobe hrvatskoga vojvode Branimira. 
I. 
RAZPRAVA PRAVOGA ČLANA BIME LJUBIĆA, 
čitana u sjednici filologičko - historičkoga razreda 11. lipnja 1873. 
Koncem kolovoza 1871. godine župnik u gornjem Muću kotara 
sinjskoga u Dalmaciji g. Mijo Jerko Granić, poznati narodni spisatelj 
i rodoljub, kopajući novi temelj za svoju župnu crkvu sv. Petra, 
da ju razširi, naidje u dubljini skoro od jednoga hvata na više 
liepo izdjelanih stiena, od kojih njekoje pismom i nakićem ukra- 
sene. Opaziv na jednom komadu ime Branimira, sastavi ukupno 
sve komade napisane, i davši jih izaprati, izčistiti i tvrdo spojiti 
kamenitim ciednjakom, pročita napis ovako: Branimir annorum vi- 
ginti piissimus ervatorum rex devovit virgini aeternae templum sumpti- 
bus suis 800, te ga u Narodnom Listu Zadarskom na svietlo izda 
(23. rujna 1871. br. 16). Isto ga tako do slovca iste godine priobći 
njeki nepoznati u časopisu italijanskom Nazionale (18. stud. br. 92). 
Čim se prosu glas o iznašašću toga po našu narodnu povjest ve- 
levažnoga spomenika, mnogi se latio, da ga dobije, ali mu loša 
sreća. Prošloga listopada, iztraživajući po ondješnjoj okolici tragove 
rimske tako zvane Gabinijanske ceste, pokušah i ja, bili mi pošlo 
za rukom pribaviti tu odveć riedku narodnu dragocienost za naš 
zemaljski muzej. "Tom namierom svratih se dakle u stan pomenu- 
toga župnika u Muću. Prijazno primljen i počašćen, nebude imi 
mučno nakloniti staroga prijatelja i sama vlastnika ' pomenutoga 
spomenika na moje želje. On mi dakle obeća, da će ga čim prije 
na me u Zagreb za muzej odpremiti, a ja mu se s druge strane 
rado obvezoh, da, pošto je njegova župna crkva, u čijih je temeljih 
prigodom pogragja iznadjen bio, veoma uboga i svega potrebita, 

1 U mom izviešću o lanjskom putovanju po Dalmaciji, koje je neznam kako 
bieli sviet ugledalo u Narodnih Novinah, uztvrdio sam, da je spomenik bio 
imovina mućske crkve. Na to će mi ovih dana g. Granić: ,Znajte, da sam ja 
bio gospodar Branimirova spomenika, a ne crkva ni crkovinari. Ja sam crkvi 
poklonio svaku korist, i da ostane dobra uspomena u miestu, i da bi svak dra- 
govoljnije i čuvao i prikazao meni starinske stvari“, 
