SPOMENIK BRANIMIROVE DOBE.. 95 
klogu miesto AC, kako kod pomenutoga Chassanta (s. 106), te od- 
mah RA jedno slovo u drugom, kako kod istoga (str. 108); a pošto je 
pred ova dva sloga slovo S sasvim pravilno izrazeno dva a nad drugim 
slogom obična razita crtica kao znak skratnice, s toga ukupno ne- 
daje se iz svega onoga ništa drugo izvaditi do same rieči S5AURAM. 
Za tim sliedi ED, a ne DE, jedno u drugom uprav kako se nalazi 
kod pomenutoga spisatelja (str. 107); a za ta dva slova nema 
rieči podobnije i umiestnije do rječi aedem. 
S ovim se dakle iz temelja svestrano razklama čitava zgrada Grani- 
ćeva glede čitanja napisa, koj, buduć opazio u Viencu (1. ozujka 1813. 
br. 9.) čitanje našega napisa, kako što ja mislim, da se čitati mora, 
htjede se izjaviti u Narodnom Listu, da je on vazda spreman, 
svoj način čitanja opravdati i obraniti proti svakomu, akoprem 
sama izreka ervatorum rex već ga opomenuti mogla, da ona ne- 
može nikako imati miesta za ono doba, pošto naši vladari nisu jošte 
tada takova naslova rabili. 
Ja dakle čitam ovako: 
... BRANIMIRI, ANNORVM CHRISTI SACRAM EDEM VIR- 
GINIS AETERNE TITVLO SVMPTIBVS SVIS SACRAVIT. 
DCCCLXXX_ ET. VIII. VI. QVE INDICTIONE. 
Najstariju uspomenu o Branimiru hrvatskom velikom županu u 
ovom napisu spomenutu pružaju nam poslanice pape Ivana VILI 
na istoga i na druge u našoj zemlji upravljene počam od lipnja g. 
819. do studenoga sliedeće. 
Branimirov predčastnik Sedeslav bio se popeo na hrvatski priestol 
nasilno, pomoću iztočnoga cara Vasilija, protieravši sinove zadnjega 
velikog župana Domogoja. Da se pako ovomu za podjeljenu mu 
pomoć oduži, Sedeslav natjera ne samo svoj narod nego i latinsko 
svećenstvo u primorskih dalmatinskih gradovih (što nam dokazuje 
veliki upliv hrvatskoga vladara na primorske rimske naselbine), da 
se ostavi Rima, a Fociju carigradskomu prvostolniku pokori. Ali 
do mala Sedeslav omrzne narodu, koj ga kroz urotu smakne, a 
Branimira, po Farlatu Trpimirova sina, na priestol diže. Ovo se 
dogodilo premali'a g. 819. Branimir, da svoju vlast utvrdi, umah 
ukinu svaku svezu s iztočnim dvorom, a s druge strane pospješi 
javiti papi pismom po Ivanu Mletčaninu, rimskom poklisaru u Bu- 
garskoj, svoju i svoga naroda pokornost napram rimskoj stolici. 
Ovo jasno izlazi iz papinskih poslanica od 4. i €. lipnja 819. po 
istom Ivanu povračajućem se u Bugarsku upravljenih na istoga 
Branimira, na njegova duhovnika diakona 'Veodosija, na narod i 
