96 ŠIME LJUBIČ. 
na svećensto hrvatsko (Mansi XVII. 124. 126. 129. Farl. IV. 307). 
U njih papa izrazuje svoju radost hrvatskomu vladaru (dileeto filio 
Branimir), narodu i svećenstvu zato, što su opet krenuli pravom 
stazom, i obavješćuje jih, da jih je toga radi na dan uzašašća go- 
spodinova (21. svibnja) na otaru sv. Petra za svečane mise blago- 
slovio; te jih bodri, neka tvrdo uztraju na tom putu, kojim su i 
njihovi prednji vierno postupali, a Teodosija, komu, bez dvojbe 
uslied Branimirove želje, opredjelio bjaše ninsku stolicu biskupsku, 
pozivaše, da si u Rimu posvećenje traži. 'Veodosij nezakasni pohi- 
titi u Rim, i bude za hrvatskoga biskupa posvećen. Na odlazku iz 
Rima izruči mu papa nove listove za Branimira s naslovom ovako 
izpravljenim i izpunjenim: ,exrcellentissimo viro Branimiro glorioso 
comiti et dilecto filio_ nostro“, te ga u njih nagovarao, neka svoje 
poslanike pošalje u Rim na razpravljanje svih crkvenih posala hr- 
vatskih, a da će jim on na povratku svoje poklisare pridružiti, ko- 
jim će sav narod po crkovnom običaju viernost napram rimskoj 
stolici obećati: ,quibus secundum morem et consuetudinem ecclesiae 
nostrae universus populus vester fidelitatem promittat“ (Mansi XVII. 
209. 211. Jaffe Reg. str. 287. Farl. IV. 208). Po Farlatu (1. c.) 
g. 880 ne samo Hrvati nego i primorski gradovi dalmatinski na 
novo pripoznaše svečano rimsku stolicu za svoju, a po Diimleru 
ovi zadnji nješto kašnje. Diimlerovo mnienje potvrdila bi nam ita 
okolnost, naime nastojanje Teodosija, da se od prvostolnika spljet- 
skoga odciepi i samostalno uredi; vierojatno zato je na tom radio, 
jer se ovaj još tada Carigradu klanjao; no papa Stjepan VI. ipak 
privolieti nehtje (Ivonis VIII. c. 59). 
Osim papinskih poslanica od najstarijih poviestničkih izvora spo- 
minju jošte Branimira : 
1. Sagorninska kronika iz početka XI. stoljeća. Ivan Diakon, 
označivši smrt Ivana Kandiana biskupa Olivolskog (koj se je po 
Cappelletiu g. 880. na drugi sviet prestavio), te kako ga nasliedio 
Lovrinac (Timens deum), primećuje: his diebus quidam Sclavus no- 
mine. Brenamir, interfecto Sedescavo, ipsius ducatum usurpavit (Pertz. 
Mon. Germ. Hist. Hannoverae 1847. Seript. Vol. VII. p. 21). 
2. Povelja Gejse vojvode Dalmacije, Hrvatske i Rame od god: 
1158. Ova bilježi jednu Branimirovu darovnicu, pošto u njoj Gejza 
veli, da potvrdjuje spljetskoj crkvi: ,omnes quogque villas, terras 
et possessiones, quas Branimir dux Croatorum et sui predecessores 
donaverunt beato Dompnio vel confirmaverunt (Farl. HI). Ako je 
Branimir obdario spljetsku crkvu, onda je izviestno, da se je još 
