110 M. SEKULIĆ, 
“ena klupka. Svi učenjaci, koji se ovom zadaćom  baviše i bave, 
drže, da dvovrstne sile na atome upliv imaju, i to sile, kojim se 
mase atoma privlače, i sile kojim se ove mase odbijaju. Ovu dvo- 
vrstnu narav sila veoma je teško u sklad svesti sa poznatimi svoj- 
stvi sila 1 materije, zarad toga dolaze svi teoretici u ovom slučaju 
u nepriliku, iz koje nemogu makar i najoštroumnijimi matematič- 
kimi fikcijami izbasati, te dokučuju iz daleka da iz protuslovlja 
izadju. Redtenbacher kano najglasovitiji muž na ovome polju ob- 
vija svaki atom njekom sferom eterovom, pa zove ovako obvijeni 
atom ,dynamidom“, prisvajajuć atomu privlačnu a eteru odbijajuću 
silu. Uz ove nazore pristadoše skoro svi fizici u doba Redtenbache- 
rova. U novije vrieme raztriezniše se od umno sastavljenih Redten- 
bacherovih matematičkih formula, pa okrenuše većim dielom uz 
Clausija putem realizma. Clausijo u svojih razpravah o mehaničkom 
učinku topline izbjegava eteru gdje god može, prem da ga neza- 
bacuje. Tyndall izvija se još mudrije ovako govoreć: ,Durch die 
Cohiisionskraft werden also die Atome  festgehalten; durch die 
Kraft der Wiirme (?) werden sie auseinander getrieben. Dieses sind 
die beiden widerstreitenden Grundkrifte von denen der Molekular- 
bau eines Kčrpers abhingt. Denken wir uns die Zufiihrung der 
Wirme fortgesetzt. Jeder Zuwachs derselben entfernt die Atome 
mehr und mehr von einander, wiihrend die Cohiisionskraft wie alle 
andern bekannten Kridte, schwiicher und schwiicher wirkt, je mehr 
der Zwischenraum zwischen den Atomen, in welchen sie_ihren Sitz 
hat, zunimmt.“ Ovom izrekom drži 'Pyndall sam pojav za uzrok 
pojava, jer nenaznačuje nigdje narav niti jedne niti druge sile. 
Svi prirodoslovci znadu dobro, da je eter samo izmišljeno sred- 
stvo, koje se u račun uzimlje, da se gore napomenutom  protu- 
slovlju izbjegne. Ovim izbjegavanjem bježe iz kiše u škropac. Evo 
dokaza. Da se mogu izkustvom potvrdjeni zakoni svjetla protuma- 
čiti, daje se eteru njeki pravilni ustroj, podmećuć mu tjelesna 
svojstva napetosti i gustine: usljed toga misli se da je brzina kojom 
se svictlo širi odvisna od gustine etera i njegove napetosti, a zarad 
toga izrazuje se brzina sliedećom jednačbom 
U kojoj " znači brzinu, D gustinu, Žž elastičnost, a e njekakav 
nepromjenljivi faktor. Na temelju ove jeduačbe može se troje misliti: 
1. Eter može biti svakud i na sve strane jednako napet a raz- 
ličito_ gust. 
