FIZIKA ATOMA I MOLEKULA. 141 
trifit, worauf er scheinen kann. Der Raum durehkreuzt von den 
Strahlen aller Sonnen und aller Sterne wird selbst nicht gesehen. 
Nicht einmal der Aether, der den Raum fiillt und dessen Bewegun- 
gen das Licht des Universums sind, istan und fir sich sichtbar“. 
Mi možemo još i to dodati, da se i suh čist zrak nevidi, pa 
makar prolazilo njim svjetla koliko mu drago i kako jaka. Mi- 
slimo si za to tamnu sobu, pa pustimo kroz jednu luknjicu u ovu 
sobu jednu sunčanu zraku: onda ćemo opaziti, ako je zrak čist i 
suh, da se svjetlo u sobi nevidi i da ostane tako tamno kao i 
prije, samo moramo paziti, da zraka o što neudari; jer ono o što 
udari stane svietliti. Ovo je svagdanji pojav, koga već i malo diete 
poznaje, i koji se opažava najljepše u svakoj sobi, kada je sunce 
nizko pa kojom malom luknjicom u sobu prodre. Reći će mi se 
na to, da je to surov dokaz ; ali dok nema boljega protudokaza, 
valja i ovaj. Naprama tomu stoji vodena para u zraku, ili pare u 
obće, koje upijaju svietlo i toplinu, dapače i munjevne postaju. 
Iz ovoga dakle vidimo da zrak nemože biti niti munjevan, niti topao, 
niti svietao. Čudnovat pojav u istinu, a osobito kada pomislimo da 
zrakom prolazi svjetlo, toplina i munjina dapače i magnetizam. Ovaj 
veoma čudnovati pojav može se po našoj teoriji ovako protumačiti. 
Zračne čestice giblju i vrte se na sve strane, dakle nose u sebi 
sve ergalije, no mi ovih ergalijah neosjećamo, jer je njihov upliv na 
naša osjećala slab. U onom slučaju, kada zrak prenosi jednu erga- 
liju, steče ona komponenta, koja ovoj ergaliji odgovara, tako vried- 
nost, da u naših sjetilih probudi osjećanje, ili da njezin upliv po- 
stane na druge stvari vidljiv. Ujedno steče ona komponenta nepo- 
mični pravac, koji tako dugo tvaje, dok i vanjski upliv stoji. Da to 
jasnije postane, neka bude (slika 27). A jedna tvar, koja je svietla, ili 
munjevna, ilt topla, ili magnetična, B neka bude kakva druga ne- 
utralna tvar, izmedju ovih je zrak C. Zračne čestice giblju i vrte 
se na sve strane. Sila tvari A je tako, jaka da svestranom zračnom 
gibanju dade njeki pravac, u smislu one komponente, kojom se 
čestice u A giblju. Ovako polarizirano gibanje zraka udari o B i 
probudi u njem istolično gibanje, tim postaje B ili svietlo ili toplo, 
munjevno, ili magnetično, samo ako sustav tvari B a to dopušta. Više 
puta postane sasvim drugčije gibanje u B nego je ono u A, n. pr. 
ako je A topla tvar, a B toplomunjevni članak, onda će probuditi 
u B muujinu i toplinu; ako je A magnet, a B diamagnetična tvar, 
onda se probudi u B uprav osovno polarizirano gibanje,. jer se B 
stavi osovno prama pravcu magnetizma koji iz A izlazi. Ovo nam 
