154 FR. RAČKI, 
vieka, dovoljno poznato, pak sam i ja u svojih dojakošnjih razpra- 
vah na taj nedostatak češće pažnju obratio. 
Listine i izprave one dobe izdali su ponajviše Lučić i Farlati, 
koj je u svoje veliko djelo uzeo takodjer ,vitas“ ili ,žitija“ tičuća 
se odličnih osoba, o kojih imao priliku govoriti. Ova dva glavna 
vrela kašnje su popunjavana. Oba ova zaslužna pisca crpila su 
ovu vrst spomenika skoro izključivo iz tadanjih dalmatinskih arkiva 
i knjižnica, toli javnih koli sukromnih. Prvi crpio jih neposredno, 
drugi posredno t. j. što prieko o. Filipa Receputia i svojih pomoć- 
nika, što prieko tadašnjih Dalmatinaca, koji su piscu ,llyrici sa- 
cri* na ruku išli. Glavna sahranilišta onih spomenika, iz kojih su 
jih Lučić i Farlati crpili, bjehu: arkivi kod prvostolne crkve u 
Spljetu i kod stolne crkve u Rabu, onda u samostanih sv. Krše- 
vana i sv. Marije u Zadru, opatije sv. Ivana u Rogovi kašnje sv. 
Kuzme i Damjana na Pazmanu, sv. Benedikta inače sv. Rajnera i 
sv. Stjepana u Spljetu. Odkle se ujedno vidi, da kako drugdje 
tako i kod nas najstarije spomenike sačuvala crkva i njezini za- 
vodi, jer se tek kašnje država stala za nje brinuti. 
Listine i izprave, koje Lučić i Farlati navode, bile su sačuvane 
to u maticah to u sbornicih, kakovih bijaše malo ne kod svakoga 
crkvenoga i duhovnoga sbora. A oba pisca izdali su ove spomenike 
iz matice ili iz sbornika, sada podpune sada u izvodu, kako je nji- 
hovu iztraživanju prijalo. 
Znajući sve ovo iz djela Lučićeva i Farlatova, nametnula mi se prva 
misao, da potražim ona vrela, iz kojih su oni vadili gradju za svoja 
iztraživanja t. j. da potražim one listine i izprave, koje su oni pri- 
obćili ciele_ ili u izvodu, t& da prispodabljaljući njihova izdanja s 
onimi spomenici u izvoru ili starih priepisih izpravim njihove po- 
grieške i popunim njihove izvode. Znao sam do duše, da se je po- 
slije Lučića i Farlatia_ koješta glede tih spomenika promienilo. 
Našlo se i imade još inih priepisa, kano što u mletačkom i 
c. dvorskom bečkom arkivu, u knjižnici jugoslavenske akademije, 
u kojoj i u hrvatskom zemaljskom arkivu imade pače njekoliko 
listina one dobe u maticah. Izdavatelj dakle tih spomenika biti će 
dužan upotriebiti ovu svukoliku gradju. Znao sam napokon i to, 
da se i s druge poštovane strane upravo sada radi o izdavanju tih 
starih listina i izprava. Ali kano što ono prvo razširilo mi područje 
iztraživanja, tako me ovo drugo ne mogaše odvratiti od toga na- 
učnoga podhvata. A _za što ne? Jer nas izkustvo kod drugih na- 
