196 P. MATKOVIČ, 
do 800 metara, dočim mu se najviše sleme i glavice Kazanliku 
na jugo-zapadu do 1000 metara iznad mora penju. Karadža se 
kraj Kalofera hvata granitskim slemenom Balkana, koje je sleme 
ujedno razvodjem medju Tundžom i Akderom (pritokom Raške). 
Najiztočniji se kraj ove gore zove takodjer ,Bair_dagh“, a sred- 
nji ,Karabuir“; u ostalom je Karadža znatno južno prigorje 
Balkana. 
Srednja gora je geografski i geologijski neiztraženi gorski sklop, 
koj je za se cjelinom te je medju rumelijskim sredogorjem najviša. 
Od Karadže razstavlja ju dolina Gjupče odnosno Raške, koja se 
izpod Plovdiva u Maricu izlieva; sa zapada ju zatvara duboka do- 
lina 'Topolke, koja se kraj Petrićeva sela izpod Zlatice prema 
iztoku kreće. 'NHiem skapča Srednju goru s Balkanom od sjevera k 
jugu protežuće se sleme, koje je ujedno razvodjem medju vrelom 
Gjupče i Topolke. Hochstetter cieni visinu ove gove na 1700 me- 
tera. Najstrmija je strana ove gore sa sjevera, dočim se prema 
jugu postupice spušta, prelazeć medju Plovdivom i Tatarpazarčikom 
u ravninu. Glavna su joj mjesta Koprivštica na sjevernom, a Pa- 
nagjurište na južnom obronku. Srednjom je gorom slavni afrikan- 
ski putnik Barth proputovao (Sr. Reise durch das Innere der europ. 
Tiirkei, Berlin 1864), kojega Hochstetter u drugoj svojoj razpra- 
vici (Becken von lchtiman und der falsche Wid. Mitth. der k. k. 
geogr. Gesellsch. in Wien, 1870, S. 290. Rad XIV. str. 158.) 
glede visina izpravlja. 
Ihtimanskom gorom nazva Hochstetter po istoimenom mjestu onu 
srednju goru, koja na gornjem Iskru spaja Balkan s Rodopom, s 
najvišimi sklopovi Čatirtepom i Hillom. Tu su vrelišta Marice i 
Iskra, starih rieka Mebrosa i Oikosa, koje Tucidides i Strabo pri- 
pominju, tu je medja Skomia # Orbela, staro-grčkih gora, pa ipak 
to bijahu do nedavna najnepoznatiji priedjeli europske Turske. S 
toga su 1 sve dojakošnje karte u ovih krajevih prikazivale puke 
fantastičke slike. Ruska su iztraživanja ovaj kraj odkrila, a Kie- 
pert jih u svoju novu kartu uvrstio, dočim je velo zaslužni Lejean 
uklonio onu golemu bludnju o izvoru Vida te ga premjestio na 
sjeverni obronak Balkana. Ovaj je napokon kraj sa svojimi prople- 
tenimi riekami i razvodji g. 1810 topografski iztražen, da se u tom 
zamršenom gorju pronadje izmedju Plovdiva i Sredca najudob- 
nija prolazna tačka za buduću otomansku željeznicu. Na Ihtiman- 
skom sredogorju leže razvodja medju pritoci Marice i Iskra, medju 
Maricom i Dunavom, ili Crnim i Egijskim morem. Tri su se ko- 
