ZI, B. ŠULEK, 
spominje zahvalno u Njemačkoj, pa i drugdje, Liebigovo ime. Evo 
samo jednoga primjera, kako je Liebigova slava po svietu otišla i 
s istih priestolah odjekivala. Kad je sadašnji braziljski car, velik 
prijatelj znanosti, lani u Monakov stigao, posjeti Liebigovu  luč- 
barnicu i predavaonu. Razgledav sve potanko, zamoli Liebiga: ,sada 
mi jošte držite prelekciju o kakvom god predmetu“. A pošto je 
Liebig dovršio razlaganje, prihvati car: ,hvala Vam, gospodine 
barune, sad se mogu ija pohvaliti, da sam sjedio do noguh jednoga 
Liebiga i bio njegovim učenikom.“ 
A _ ime tako slavna i po cielo čovječanstvo zaslužna muža jedva 
da se spominje u našem narodu: to i jest uzrok, što sam ovu 
razpravu uzeo pisati, nebi-li mi pošlo za rukom prokrčiti Liebigovu 
imenu put u našu domovinu, a pribaviti kod nas prijateljah istinam 
od njega pronadjenim. 
Liebig-lučbar. 1. Lučba je bila do Liebigove dobe ponajviše samo 
služkinja farmacije; slabo se je njom tko bavio osim ljekarah i 
njekoliko učenjakah u Parizu i Švedskoj. Da bi bila chemia od 
kakve praktične vriednosti, na to nitko pomislio nije; ponajviše se 
je od nje zaziralo, kao da je to jošt uviek sano sredovječna al- 
chimia. Dan danas pako slabo ima obrazovana čovjeka, koji nebi 
priznavao veliku znamenitost lučbe, ne samo za ostale prirodoslovne 
i abstraktne znanosti, nego i za sve struke praktičnoga života; 
ono malo hemije, što smo mi za mlade dobe u viših školah nau- 
čili, znadu dan danas početnici realke, učenici trgovine, dapače oni 
toga znadu i više. 
Liebigova je ponajviše zasluga, što je lučba zauzela ovo uzvišeno 
mjesto medju ostalimi znanostmi: on ju je očistio od svakojake al- 
himističke troske, koja je u njoj ostala od srednjega vieka; on ju 
je otriebio i od različite tobože filozofičke pljeve, kojom ju bijaše 
natrunila njemačka tako zvana ,Naturphilosophie“; on ju je po- 
stavio na stanac-kamen izkustva, eksperimenta, na kojem se sada 
sve to više penje, sve to dalje širi, nit se treba bojati, da će joj 
se temelj ikada uzdrmati. Lučba nije više samo niz jalovih formu- 
lah, ili kitica blistavih al nedokazanih hipotezah, nego je znanost 
exaktna. 
Liebig je djelovao na polju lučbenom punih 90 godinah; nego 
kad čovjek razgleda plodove njegove radnje, pa kad uzme na um, 
kolika se je tomu vremena htjelo — opet se mora diviti njegovoj 
radinosti, te pitati, kako je smogao vremena za toliku djelatnost. 
