12 B. ŠULEK, 
votinja vuče u se kisik, a odiše ugljevinu. Život bilja sastoji se 
dakle u razkisivanju (Reductionsprocess), a tim se grade svakojake 
izpresastavljene ustrojne česti; životinjski pako život osniva se na 
okisivanju (Oxydationsprozess), koje opet raztvara stvorine biljev- 
nim životom stvorene. Bilje stvara od kisika, dušika, vodika i 
ugljika sjeme, a pokle ga životinja pojede i probavi, raztvara se 
to sjeme opet u počela, iz kojih bijaše od biline sagradjeno.  Pro- 
bavljeno od životinje sjeme razpada se opet u ugljevinu, vodu i 
amonjak, da bude nova hrana novomu bilju. 
Medju životom bilja i životinjah ima dakle uzajamno odnošenje. 
Životinje nebi mogle živiti bez bilja. Živovanjem bilja prigotavljaju 
se životinjam ne samo tvari potrebite za rast i za uzdržaj njihova 
tiela, to jest Životinjska hrana, nego jim se namiče jošt i drugo 
životu prieko potrebito počelo, naime kisik. Pa kao što se disanjem 
životinjah i raztvaranjem njihova tiela kisik uzduha pretvara u 
ugljevinu : onako opet bilje, primajuć u se ugljevinu a izbacujuć kisik, 
čisti i pripravlja životinjam uzduh, te čini, da ovaj bude uviek jednak. 
Al bilju, da živi, netreba životinjah onako, kako treba ovim po- 
tonjim bilja, da uzmogu življeti; jer vidjeli smo, da se bilje ne- 
hrani životinjskimi ustrojštinami. Istina, da i životinja raztvarajuć 
probavljene ustrojštine ugotavlja bilju hranu, al isto čine zrak i 
voda i bez pomoći živine, raztvarajuć biljevne i životinjske stvorine 
opet u one tvari, kojimi se bilje hrani, naime u vodu, amonjak i 
ugljevinu. 
Prvi je Liebig živo i jasno shvatio ovu svezu medju životom 
bilja i živine, ovo vjekovito kolanje ili koletanje tvari 
(Kreislauf des Stoffes), kojim se je otvorio nov pogled na ustroj- 
stvo prirode, te je rek bi premošćen onaj jaz, koji je dotle raz- 
jazivao sva tri carstva njezina. 
Pošto je ovako Liebig razabrao ukupno gospodarstvo žive pri- 
rode, pristupio je rješavanju pojedinih pitanjah, pojedinih pojavah 
životinjske i biljevne hranitbe. 
Da neima bilja, koje svejednako srče svojim lišćem zagušljivu 
ugljevinu, hlapeću iz životinjah, iz vatre, iz svake raztvorbe ustroj- 
štinah — a time čini, da je uzduh svagda sastavljen prema naravi 
životinjah — nebi ove ni življeti mogle. Odavde razabiremo, zašto 
je ugljevina jedino vrelo biljevnog ugljika; jer da ga bilje jošt i 
iz crnice pije, ostao bi nam uzduh pun otrovne ugljevine. Isto 
valja za dušik. Znati treba što je Liebig obnašao za hranu, u ko- 
joj ima dušika, naime kako se ta hrana mienja i raztvara proba- 
