O JUSTU LIEBIGU. P3 
vom u životinjskom tielu, pa gnjiloćom —i onda razumiemo, zašto 
je glavno vrelo biljevnoga dušika smrdljivi amonjak (korjenika sa- 
stavljena iz dušika i vodika), jer bi nam inače sav zrak zasmradio. 
Život životinjah jošt nam i to natuca, u koliko je zemlja zname- 
nita za hranitbu bilja. 
Kad spališ kakvu biljku, ostaje iza nje sad više sad manje pe- 
pela. Pepeo različitih travah sadržava iste tvari, samo jih nije uviek 
isto množtvo; u pepelu ima svagda fosfanah lužinskih (phosphor- 
saure Salze der Alkalien), sumporanah i soličanah od istih osnovah, 
zatim željezuna (KEisenoxyd) i kremenjače. Prije se je mislilo, da 
su ove sastavine pepela slučajne primjese, dolazeće iz zemlje, u 
kojoj je dotično bilje raslo. Nego iztraživanjem životinjskoga  tiela 
pronašlo se je, da u tielu životinje ima istih sastavinah, koje smo 
našli u bilju, i da su te sastavine prieko potrebite ustrojstvu živo- 
tinjskoga tiela i lučbenim postupkom, koji u njem bivaju. Bez 
vapnenoga fosfana nije moguće da kosti postanu; lužinska reakcija 
krvi, toli znamenita za okisivanje životinjskoga tiela, polieže od 
lužinskoga fosfana ili ugljana; žuč nemože bez lužinah postajati. 
U istinu su sve u pepelu nadjene soli za hranitbu životinje tako 
znamenite i prieko potrebite, da se hranom, u kojoj jih neima, 
životinja nebi udržala u životu. 
Videć sve ovo Liebig umovao je, da ako su one sastavine bi- 
ljevnoga pepela prieko potrebite za životinjsku hranu, to da nisu 
niti u bilje samo slučajno dospjele; jer bi onda uzdržavanje živo- 
tinjskoga života  visjelo takodjer samo o slučaju — što se protivi 
ustrojstvu prirode. Dakle su one sastavine pepela tvari bilju za 
hranu potrebite. Odkuda dospievaju u bilje, lasno je osjeći: buduć 
da jih nema niti u zraku niti u kiši ili sniegu, to mora da dolaze 
u njega iz zemlje. I buduć daima u zraku tušta i tama ostalih za 
rast bilja potrebitih tvarih: to je u istinu samo ona zemlja plodna, 
u kojoj ima izobilje tih sastavinah pepela. 
Ovaj riek iliti stavak je možebiti najznamenitiji obret Liebigov. 
U samu znanost nezasieca doduše dublje nego svaki drugi prirodni 
zakon, o kojem visi život bilja i životinje. Al nijedan Liebigov 
obret nije tako djelovao na praktični život kao što ovaj; jer po- 
kazuje ono jedino sredstvo, kojim se čovjek može poslužiti, da uz- 
drži ili baš umnoži rodnost svoga polja. 
Jedan pogled na naše polje uči nas, da se njegovo tlo nesastoji 
samo iz onih rudah, koje nalazimo u pepelu bilja, nego da ondje 
ima ponajviše i drugih rudah. Svakom ljetinom odnosimo s polja 
