O JUSTU LIEBIGU. 15 
Prvi put je ovim djelom lučba bila prenešena na praktično polje. 
Istine, dotle sasvim nepoznate ili samo slućene, pa opet istine po- 
znate doduše ali zanemarene, jer se njihova znamenitost nije shva- 
ćala — razložene su u tom djelu neobičnom razgovietnošću, i do- 
kazana jim sveza s prirodnimi zakoni. Znanost, kojom su se 
odprije samo pojedini vrstaci bavili, postala je po malo svojinom 
čitajućega obćinstva; i kao što prelaze izreke slavnih pjesnikah u 
obični jezik, tako su si usvojili umni gospodari Liebigov nauk o 
hranitbi bilja, o zadaći zraka, vode i tla kod te hranitbe itd. 
Ali nije se to odmah dogodilo, dapače je Liebig pomenutom 
knjigom pravu hajku proti sebiizazvao. Izkusni gospodari graknuše 
na svoga uljezai nezvanoga gosta, koji neimajuć sam nikakva polja, 
hoće da njim u izkustvu osiedjelim gospodarom starješuje i kme- 
tuje, hoće da jih sivom teorijom s katedre napućuje, kako da orui 
gnoje, hoće da jih osvjedoči o tom, što se protivi tisućljetnomu iz- 
kustvu! 
No Liebig nije bio strašivica, već izadje na mejdan, i tako se 
zametne ljut i dugotrajan boj medju njim i njegovimi protiv- 
nici, dakako boj na peru, koji se je bio po novinah i knjigah i 
to jedno 20 godinah. Nu kao što je taj boj Liebigu puno posla i 
neprilikah zadao, tako je samoj stvari i znanosti vrlo koristio, jer 
je dao povoda mnogim knjigam, u kojih se je taj predmet sve- 
strano i temeljito pretresao i tako Luiebiga poticao, da svoju teoriju 
sve to više popuni i usavrši. Protivnici mišljahu izprva, da su Lie- 
bigove tvrdnje samo plod mudrovanja i da se neosnivaju na iz- 
kustvu. Al jim Liebig doskora dokaže, da je sva njegova teorija 
posljedak nebrojenih pokusah, da se upravo njegov nauk izkustvom 
potvrdjuje, pa da njegovi protivnici krivo tumače nauk poviesti. 
Istina je, da su ovi onako kako i stari narodi gospodarili: nu koja 
bijaše tomu posljedica? — Zemlja se je iztrošila i obubožila. Po- 
krajine u staro vrieme na glasu radi svoje žitorodnosti, kao što n. 
P- Dicilija, sjeverna Afrika, rimska Campagna, sad su na glasu 
poradi svoga siromaštva. 
Najprije su Liebigovi protivnici pustili svoje mnienje o znameni- 
tosti crnice, za koju se je odprije obćenito mislilo (a kod nas se 
bogme i dan danas misli), da o množtvu prsti (humusa) visi plod- 
nost polja. Pokušaji svestrano činjeni dokazaše, da bilje nevadi 
zbilja svoga ugljika neposredno iz crnice, nego iz ugljevine; da 
prst samo tim koristi polju, što se iz nje razvija ugljevina, koja 
pomaže otapati i raztvarati drugu rudnu hranu. 
