28 B. ŠULEK, 
mu je za rukom pošlo što bijaše zamislio. S velikom mukom je 
izhodio, te su mu napokon ustupili za njegove pokuse jednu praznu 
sobu i dvie tri prazne komorice. 'T'ko je vidio dobro uredjenu luč- 
barnicu, priznat će, da mu je tim slabo bilo pomoženo; podpunoj 
lučbarnici hoće se svakojaka pokućtva, orudja, te množina spravah 
i tvarih. Od svega toga nedobi Liebig ništa, a kamo li mu bje 
pridieljen pomočnik i podvornik, bez kojih se u lučbarnici nemože 
uspješno i brzo raditi. 
Što će dakle Liebig? Imutka neima, a plaća mu je malena, 
samo 800 for. Svaki drugi bi nikom ponikao i okanio se takve 
skupe pomisli. Al naš Liebig neklonu duhom, već odkidajuć si od 
ustah malo po malo bi nabavljao sve što mu trebaše, i tako uredio 
lučbarnicu o svom trošku. Stoprv kasnije, kad je navalilo od sva- 
kuda slušalacah lučbe u Giessen, te je ovako i samo sveučilište na 
glas izlazilo, podje Liebigu za rukom, da je neprestanim navalji- 
vanjem i baš dosadjivanjem privolio vladu i upravu sveučilišta, te 
su mu povećali i uzdržavali lučbarnicu. 
Prije Liebiga nije bilo metodičke obuke u lučbi. Stoprv on je 
počeo razvijati sadašnju obćenito prihvaćenu metodu, po kojoj uče- 
nik najprije nauči poznavati obća svojstva tjelesah, pa se onda, 
postupajuć od lakih zadaćah k težim, malo po malo upućuje u 
vještinu eksperimentovanja i lučbarskoga razmičljanja, a napokon 
u najmučniju umjeću samostalnoga izpitivanja tvarih. Pokle je Lie- 
big ovako udesio svoju metodu, predade početnike u lučbarnici dru- 
gim, a sim stade eksperimentovati s vještijimi. Kad se je kod 
kakvoga pokusa nametnula kakva dvojba, kakvo pitanje: naruči 
njim, da nanj odgovore osobitim pokusom, a on sam jih napućivaše 
kod toga posla uviek tako, da su morali učenici samostalno misliti, 
te sami osnovu osnovati i sredstva navesti, kako će se dalnjim iz- 
traživanjem željeni odgovor nači. Stoprv kad je učenik zapeo, 
priskoči mu majstor u pomoć. 
Ovako su njegovi učenici naučili, ne samo mehanički ponavljati, 
što je učitelj radio i govorio, nego su morali napreći sve svoje sile, 
te samostalno misliti. Zato nije iz nijedne lučbarnice izašlo toliko 
vještih lučbarah, koliko iz Liebigova laboratorija: njegovih učenikah' 
ima u svih stranah svieta, te šire poput apoštolah lučbarsko znanje. 
U kratko da rečem, Liebigu se treba zahvaliti na lučbarnicah, na 
sadašnjoj metodi, a ponajviše i na učiteljih lučbe. 
Kao što je razvitak lučbe novomu napredku pokrenuo sve grane 
prirodoznanstva, u koje zasieca; tako je blagodatno djelovala i nova 
