ble) B. ŠULEK, 
griešili, a povratiti se natrag, odkuda bijasmo pošli. — Liebig je 
bio prost ove mahne, njemu nije bilo mučno priznati, da je za- 
bludio, jer si bijaše odabrao poslovicu: ,vitam impendere vero!“ 
Kad mu kakov pokus nepodje za rukom, nije to nastojao koje kako 
zabašuriti pred svojimi slušaoci, tobože da se neosramoti, već pri- 
znade naustice, da nije za rukom pošao, da je taljeno, da treba iz- 
nova početi. 
Ova ljubav istine čuvaše ga od nadutosti i oholosti, kojom se je 
mnogi učenjak nagrdio, misleć, da je već svu mudrost pozobao, tim 
što je kakvu knjigu napisao ili kakvu istinu obreo. A Liebig, koji 
je lučbom ustrojštinah gotovo čitavi novi sviet čovječjemu umu za- 
galio, evo kako on čedno piše o svom i svačijem znanju: 
»Was wir vor den griechischen Philosophen voraus haben, ist, 
dass wir unendlich besser wissen als Sokrates es wusste, dass wir, 
gerade in Beziehung auf das, was wir wissen mčchten, nichts 
wissen. Wir ersteigen den Berg, auf der Spitze angelangt, sieht 
der_umfassendere Blick immer neue Berge sich erheben, die an- 
finglich dem Auge nicht sichtbar waren.“ 
Ovako govoraše ponajučeniji čovjek našega vieka; jer valja znati, 
da Liebig nije bio baš samo lučbar, već u obće učenjak, koji je 
toga za čudo puno proštio.  Svekoliko knjižtvo prirodoslovnih zna- 
nostih bilo mu je potanko poznato, al je on svoje prirodoznanstvo 
sveudilj popunjavao i drugimi znanostmi, zato nije bilo znamenita 
djela, kojega nebi bio više manje prokopao; a osobito marljivo je 
crpao iz putopisah i povjestnih djelah, navlastito onih, koja se od- 
nose na poviest obrazovanosti; jer je svejednako iztraživao utjecanje 
i znamenitost prirodoznanstva za obrazovanje narodah. 
Kako je dotjerao Liebig do tolike slave i učenosti? — Ovako će 
jamačno zapitati mnogi štioc, koji je do sada slabo mario za lučbu. 
Zato neće biti s gorega, ako završim ovu svoju razpravu pogledom 
na njegov zivot i duševni razvitak. 
Liebigov život. Justus Liebig rodio se je 13. svibnja 1803 u 
Darmstadtu, gdje mu je otac trgovao mirodijami i mastili, te je, 
gotoveć ova potonja, kojekakve jednostavne lučbarske operacije 
pravio. Pa gle čuda: uprav ovaj posao omilio je njegovu sinu tako, 
da mu ostade vjeran do groba. ') Uz otca je i naš Justus koješta 
') Njegov otac gotovio je šellak; staklene posude bile su mjehurom čvrsto 
svezane, jer vinova žesta u njih imala se je svrućiti a ne kipiti. Toga gleda- 
jući Justus nije znao, nego pošto je otac otišao, videć kako se vinova žesta 
