40 B. ŠULEK, 
zapreke, kojih inače nebi bio lasno nadhrvao, da mu nije bila tvrda 
odluka izaći lučbar. 
Evo kako ljudi više putah površno i krivo mladića presudjuju, 
nerazumijuć njegove težnje; al bi se i onaj varao, koji bi odavde 
izvodio, da su gimnazijalni nauci suvišni. Jer što je Liebig kao djak 
zanemario, dostiže poslije privatnom marljivosti. 
U ono doba počeli su prvi put gotoviti kojekakve šale od pras- 
kavih tvarih.  Liebig kupi si toga takodjer i donese u školu, gdje 
mu takav preparat (Knall-Erbse) u nevrieme pukne, pa to mu uči- 
telji strašno zamjeriše, misleć, da je to samo od obiesti učinio; oni 
izjaviše njegovu otcu, da mu sin nije za nauk, zato neka ga dru- 
gamo smjesti. Sin sam moljaše isto otca, želeć se sasvim posvetiti 
lučbi. Nu gdje i kako da to izvede? Tehničkih i realnih školah 
nije onda bilo: ljekarnica bijaše jedino mjesto, gdje se je ponješto 
nastojalo oko lučbe. Godine 1815 otidje dakle mladi Justus u 
bližnji Heppenheim, da postane ljekarskim naučnikom. Al nit 
ovdje nije mjesta sgrijao, stranom zato, što ga je gospa ljekarica 
upotrebljavala za obavljanje kućnih poslovah, te mu slabo preostade 
vremena za lučbarske pokuse; stranom pako radi istih ovih pokusah. 
Jer nastavljajuć svoja lučbarska studia uredi si potajno malenu luč- 
barnicu na tavanu; al eto nevolje! Jednoć mu bukne njekakav 
preparat i odnese u zrak cieli njegov laboratorij i komad krova; 
srećom iznese Liebig glavu i pobježe k otcu kući. Kažu, da su 
ovo bili prvi pokusi eksplosivnih slučakah, kojimi si bijaše poslje 
prvi lovor-vienac savio, kao što ćemo odmah vidjeti. 
Ovako se završi Liebigovo apotekarstvo. Što će sada? — Sve 
ove neprilike nisu u njem oslabile, a kamo-li utrnule prvotnu od- 
luku postati lučbarom; nu sada uvidi, da se to drugčije neda izvesti 
nego na sveučilištu. Primi se dakle svojski posla i stade se pri- 
pravljati za akademički nauk. Za jedno pol godine dotjera neumor- 
nim učenjem do toga, te je mogao otići u Bonn, a poslje godinu 
danah u Erlangen, jer se je nadao, da će ondje bolje moći napre- 
dovati u omiljeloj mu lučbi, koju je ondje predavao glasoviti za 
onda lučbar Kastner. Ovaj je brzo razabrao darovitost svoga uče- 
nika, pa ga vrlo odlikovao. Uz to je Liebig marljivo učio i ostale 
prirodoslovne znanosti, a nastojao nadomjestiti zanemarena u Darm- 
stadtu klasička studija. 
Usrdnost, kojom je za nauk prianjao, pomnja oko napredka i 
neobično znanje lučbe otvoriše mu kuću mnogih učenih ljudih, po 
imenu lučbarah Kastnera i Engelhardta, biljara Bischofa i dr., te je 
