O JUSTU LIEBIGU. 41 
u razgovoru š njimi triebio svoje pomisli i širio područje svomu 
duhu. Uz to je bio sabrao, u Bonnu i u Erlangenu, kolo napred- 
nih djakah, te su se u sastancih uzajam poučavali u fiziki i chemiji, 
što je znatno pobudjivalo Liebiga na samostalno mišljenje i radnju. 
Onda je počeo iztraživati njeke slučke, kojimi se je tada vuna i 
pamuk mastio (bojadisao), pa i praskavo srebro, a svoj rad je iznio 
na svjetlo u Buchnerovu i Kastnerovu ,Repertorium fir Pharmacie.“ 
Podjedno je položio rigorosa i stekao doktorski lovor - vienac u 
19. godini svoje dobe (1821). 
Godine 1819. zaklao je fanatički Sand Kotzebue-a, što je sve 
njemačke vlade tako uzrujalo, da su svagdje njušili demokratičke 
urote i osobito zamrzili na sveučilišne djake kao glavne nosioce ta- 
kovoga mišljenja. Nesrećom su se sliedeće godine u Erlangenu 
djaci potukli s gradjanstvom tako, da je i vojska morala posredo- 
vati.  Uslied toga su svi djaci otišli u Niirnberg, al su se opet do 
skora povratili. Sad su započele dugotrajne iztrage, koje su i Iie- 
biga dosegle, akoprem on nije kod onoga boja sudjelovao, niti se 
u politiku pačao, al je bio opet član Burschenschafta. Bude osu- 
djen na zatvor s mnogimi drugimi, koji su poslie na glas izišli kao 
politici, te doživili pod starost, radi česa bijahu progonjeni za mla- 
dosti, naime ustav i jedinstvo naroda. 
Niti u Erlangenu nije našao što je osobito tražio — temeljiti nauk 
u lučbi; jer su onda njemačka sveučilišta slabo marila za ovu zna- 
nost. Nit je tu bilo kakvih lučbarnicah, niti spravah, niti osobitih 
profesorah lučbe, već je tu znanost predavao obično koji učitelj 
prirodoslovlja ili ljekarstva. Lučba se je u Njemačkoj onako uz- 
gred učila. Samo dva su grada bila u Europi, u kojih su onda 
lučbu ozbiljno gojili: Stockholm, gdje je glasoviti Berzelius učio, 
i Pariz, gdje je Lavoisier zastavu lučbe slavno razvio. Tamo je 
težio i duh našega mladoga doktora. Nu odkuda smoći toliki za 
Pariz potrebiti trošak ? 
Otac njegov nije bio tako imućan, da bi mu bio mogao potrebita 
sredstva za taj put namaknuti, a nada, kojom se je prije pitao, da 
će dobiti državni stipendij, potamnjela je uslied pomenutih gori 
dogodjajah. 
U toj smutnji otidje sam glavom kabinetskomu tajniku svoga 
vladaoca, Sehleiermacheru, i razloži mu svoju želju. Ovaj raza- 
brav iz poduljega razgovora plemenito oduševljenje mladića za 
svoju znanost, preporuči ga napokon velikomu vojvodi hessenskomu 
Ludvigu 1[., a ovaj, budući čovjek velikodušan, smetne s uma poli- 
