42 B. ŠULEK, 
tičke obzire i podieli mu željenu podporu, na veliko čudo svih (jer 
se je onda studium lučbe smatrao samo kako kakva marotte), da 
nastavi svoja lučbarska studija u Parizu. Ovaj postupak služi doista 
na čast i Schleiermacheru i velikomu vojvodi, a Liebig se je do 
smrti zahvalno spominjao toga velikodušja. 
Onamo pohrli odmah (god. 1822), i bude osobito od Thćnarda 
ljubazno primljen, koji mu pribavi mjesto u lučbarnici od ,ćcole 
polytechnique“, da uzmogne nastaviti svoja iztraživanja o praskavih 
slučcih. Uz to je polazio marljivo predavanja slavnih francezkih luč- 
barah, Thćnarda, Gay-Lussaca, Dulonga. Sukromno je učio osobito 
matematičke znanosti, da nadomjesti što je bio donjekle zanemario. 
Već sliedeće godine predade francezkoj ,acadćmie des sciences“ 
posljedak svoga iztraživanja o praskavih Howardom obretenih slučcih 
(Fulminate), te mu francezku razpravu sam Gay-Lussac u sjednici 
pročita. 
»Poslje sjednice — pripovieda Liebig — dok sam svoje prepa- 
rate spravljao, pristupi k meni jedan akademik, kojega dotle nisam 
poznavao, te zametne samnom razgovor, i prijatno propitkujuć izpipa 
iz mene sve, čim se bavim, što snujem i kamo smjeram.“ 
»Ovaj razgovor bje temelj mojoj budućnosti; ja sam našao svojim 
znanstvenim svrham najjaču podporu, a sebi najljubeznijega prija- 
telja. Nepoznat, bez preporukah, u ogromnom gradu, gdje je stok 
tolika ljudstva iz svih stranah svieta najveća zapreka mladiću, te 
nemože lasno občiti s glasovitimi učenjaci, bio bih i ja, kao što to- 
liki drugi, u toj velikoj vrevi izčeznuo, a možebit i propao. Ove 
opasnosti nestade sasvim. 
Od onoga dana bješe mi otvorena vrata svih parižkih zavodah i 
lučbarnicah; zapade me ljubav i prijateljstvo mojih nezaboravnih, 
dragih učiteljah Gay-Lussaca, Dulonga i Thćnarda.“ 
Ovako piše Liebig u predgovoru svoje ,Agriculturchemie“ posve- 
ćene Aleksandru Humboldtu. Pa tko je bio onaj neznani akade- 
mik, koji mu onako na ruku idjaše i put mu krčijaše? — Isti onaj 
Al. Humboldt, desivši se baš onda u Parizu; pa kako je bio ve- 
leum, odmah je razabrao i u mladom lučbaru, što se u njem onda 
jošt utajivaše, pa mu je bio vjerni zaštitnik i prijatelj tja do 
smrti. !) 
1) Odgovor Humboldtov na ovu posvetu tako je krasan i tako jasno karakte- 
teriše samoga Humboldta, da mi se nemože na ino nego priobćiti nješto iz 
njega ,in usum Delphini“: ,Wie soll ich Worte finden, mein theurer, innigst- 
geliebter Frennd, um Ihnen fiir Ihren sehčnen herzlichen Brief und fir Alles 
