O JUSTU LIEBIGU. 49 
arogancija.  Ele ovaj nemirovaše, dok neizhodi dovoljno prostora, 
a ostale sprave i tvari nabavi o svom trošku. Sada, gdje ima svaka 
prirodoslovna struka svoj laboratorij (što se posve naravno čini), 
slabo se tko opominje usluge, koju je Liebig znanosti učinio svojim 
požrtvovanjem oko dostojna uredjenja giessenske lućbarnice.') 
U svom novom zvanju metnu se mladi profesor tolikom revnosti 
na lučbu, i djelovaše na tom polju uspjehom tako očevidnim, da 
je bio već za dvie godine danah imenovan redovitim profesorom 
iste znanosti. Sad progledaše malo po malo i njegovi protivnici, 
ter on dobije za njekoliko godinah pravu lučbarnicu, na veliku ko- 
rist samoga sveučilišta. Jer kako se je razilazila po svietu Liebi- 
gova slava, sve povrvi u Giessen, da ga sluša. Tamo je dolazilo 
mlado i staro, učenici ljekarstva i vremešni liečnici, lučbari i gospo- 
dari, tehnici i fabrikanti, svih narodah i iz svih stranah svieta, da 
slušaju umne rieči duhovita majstora i gledaju njegova djela. Jer 
on nije samo s katedre lučbu razlagao, već je prvi, ono što je 
malo prije učio, u lučbarnici djelom dokazivao. Nego buduč da je 
i ovdje jošte razlagao, to mu se više putah dogodi, da su misli 
prestigle ruku, što se je onda stoprv spazilo, kad je bio pokus pro- 
mašen, zato što je učitelj neprave tvari pomiešao. Onda stoprv se je 
dosjetio jadu i ravnodušno priznao svoju pogrešku. Više putah su 
se bogme s istoga uzroka i razbukle nepravo pomiešane ingredience 
i Liebig je takvom nezgodom kadšto i ranah dopao, a jednoć baš 
i velikih: zato su plašljiviji slušaoci plaho gledali njegovo eksperi- 
mentovanje; al on sam nije ni malo mario za kakvu pogibiju, pa 
i onda, kad se je kakva nesreća dogodila, nije se prepao, nego 
hladnokrvno i ravnodušno svoj rad nastavio ili ponovio, kao da 
neima ništa. U tom pogledu se je i u njega potvrdila istinitost iz- 
reke ,audaces fortuna juvat“. 
Dvadeset i osam godinah učio je ovako Liebig u Giessenu, i to 
je bilo najslavnije razdoblje ondašnjega inače malenoga sveučilista, 
koje nije imalo nikada tolikih učenikah, kolikih za Liebiegova uči- 
teljevanja. Giessen postade prava Mekka lučbe, kamo je hodočastilo 
sve što se zanimaše tom znanošću, i Liebigova lučbarnica može se 
pravom prozvati rodištem sadašnjih lučbarah. 
1) U pismu upravljenom onda na kancelara sveučilišta dokazivao je Liebig, 
kako on od svoje plaće od 800 for. potroši 300—400 for. svake godine na sva- 
kojake sprave i preparate, a 820 for. da daje svomu pomoćniku, tako da mu 
od njegove plaće skoro ništa neostaje.  Uslied toga dobi onda svoju lučbarnicu, 
a poslie mu bude i plaća povećana za 400 for. 
