46 B. ŠULEK, 
Više putah je bio naš Justus pozvan na druga sveučilišta uz po- 
nudu puno veće plaće; nu on odbi sve pozive, da izkaže svoju 
zahvalnost hesenskoj vladi, koja mu lučbarnicu sagradi; a veliki 
vojvoda hesenski priznajuć opet plemenitost ovoga postupka, uzvisi 
ga godine 1845 na čast baruna; nu on se je tim naslovom slabo 
služio, i akoprem je dobio od drugih vladalacah i više redovah i od 
gottinžkoga szeučilišta diplomu doktora ljekarstva, a bio je članom 
malo ne svih učenih akademijah — opet se je zadovoljavao pod- 
pisom puka imena i prezimena. ; 
Stoprv godine 1852 podje za rukom bavarskomu kralju Maksi- 
milijanu 11., velikomu štovatelju znanostih u obće, a Liebiga napose, 
dovabiti ga k sebi u Monakov za profesora lučbe. Pa čim ga do- 
mami? Obećanjem da će mu sagraditi lučbarnicu, kakvu samo 
zamisli i poželi. = Liebig, nadajuć se jošt uspješnijoj radnji uz 
to, prihvati poziv i preseli se u Monakov, gdje je do smrti ostao.') 
Al i kralj održa rieč, sagradiv mu, ne lučbarnicu, nego cielu pa- 
laču, cielu tvornicu lučbarsku, nadarenu obilato svim, što Liebig 
poželi. Uz to ga imenova svojim tajnim savjetnikom i predsjed- 
nikom bavarske akademije znanostih. U obće je u Monakovu bo- 
ravio sretne dane: prijateljstvo kralja, jezgra glavnoga bavarskoga 
grada i čitava povorka jednako mislećih i jednamo težećih učenja- 
kah nastojahu mu osladiti život. Tim ga zapade riedka sreća, da 
su mu bile za života njegove dakako velike zasluge priznane i obi- 
lato svake ruke odlikovanjem nagradjene. Njegov prvi put u 
Englezku bijaše nalik na svečani ulaz triumfatora.  Svagdje nuz 
Rajnu i uz Temžu grmljahu topovi i pršahu zastave u njegovu 
slavu; svagdje ga dočekivaše narod, navlastito pako inteligencija, 
kao vladaoca, samo što je bio pozdrav srdačniji nego što znadu biti 
službene svečanosti. 
Pa opet ga ovo više putah pretjerano obožavanje nije uzoholilo, 
a kamo-li taštinom zadahnulo. On je, istina, osjećao koliko vriedi, 
al toga nije nikada drugčije očitovao nego što većom blagoćudnošću. 
Dobrohotnost bijaše u obće glavni biljeg njegova značaja: ona je 
činila, te njegova gostoljubna kuća bijaše u Monakovu središte du- 
1) Želeć se ukloniti i najmanjoj sumnji nezahvalnosti, htio je Liebig odbiti i 
ovaj poziv bavarskoga kralja, i ostati u Giessenu, ako se učiteljem plaća po- 
veća i ako jim se podiele sredstva, da uzmogne giessensko sveučilište održati 
prvenstvo u pogledu prirodoznanstvenom — stoprv onda, kad mu je bilo oči- 
tovano, da se to nemože izvesti, priedje u Monakov. I opet su ga nezahval- 
nošću potvarali. 
