DO B. ŠULEK, 
čovjeku nestane radne sile. U proljeće godine 1873. nazebe i slabo 
njegovo tielo nemogaše svladati te bolesti, nego premine 18. travnja 
u 10. godini svoje dobe. 
Akoprem mu je sudjeno bilo uspješno raditi mal ne 50 godinah: 
opet je sav učeni sviet zakukao, kad je žica razturila po svietu glas 
o njegovoj smrti; svatko požali, što mu bje prekinuto njegovo bla- 
godatno djelovanje, jer je svatko mislio i ćutio, da bi bio Liebig 
puno toga jošte uradio, da je jošte koji desetak godinah poživio. 
Al je on i onako za svoga vjekovanja namaknuo obrazovanosti to- 
like rodne i plodne gradje, da će proči baš i čitavo sadašnje sto- 
ljeće, dok se ta gradja kako valja razvije, udesi i upotriebi. A tomu 
se je nadati, jer Liebig nije tek sim znanost razširio, nego jošt i 
uzgojio puno učenikah, koji su pošli stopom svoga učitelja i na- 
stoje njegovim primjerom u prirodoznanstvu zamieniti kojekakvo 
nadnaravno tumačenje vječnimi prirodnimi zakoni. Sve do Liebiga 
se je tvrdo vjerovalo, da čovječja ruka i glava nije podobna stvo- 
riti iz bezustrojnih tvarih kakvu organičku materiju. Dan danas 
nemože toga nitko više zanijekati, pošto je god. 1828. pobratim Lie- 
bigov Wo&hler slučio mokraćivo (Harnstoff): pa tko poznaje medju 
čovječjemu duhu osječenu? 
Obično se smatra život i znanost, teorija i praksa kao pojmovi 
protivni, jedan drugoga iztiskujući.  Liebigova djelatnost je sjajno 
oprovrgla onakvo umovanje i pribavila znanosti dostojno štovanje 1 
ondje, gdje su na nju dotle poprieko gledali, držeć ju više za igru 
nego za koristni posao.  liebig stoji kao uzor temeljita učenjaka i 
praktična čovjeka; tankouma  prirodoslova i neumorna ljudomila. 
Stoprv budući naraštaj moći će sve razgledat i razabrati, kako mu 
se je čovječanstvo zadužilo, koliko je on toga privriedio. Zato će 
mu ime sjati u knjizi prirode uz Newtona i Keplera dok bude 
sunca i mjeseca. ') 
Možda će se ova hvala prosuta od mene na Liebigov grob učiniti 
gdjekomu pretjerana i subjektivna. Neće biti dakle s gorega, ako 
u svoju obranu navedem sud nepristrana muža i glasovita uče- 
njaka; i onako nebih znao ljepše završiti svoju razpravu nego 
riečmi, koje katolik Dčllinger izusti u slavu protestanta Liebiga u 
') Akoprem si je Liebig sam najljepši spomenik sagradio, ipak se je odmah 
poslie njegove smrti sastavio odbor imajući područnih odborah po svih velikih 
gradovih, koji svi nastoje oko skupljanja prinesakah za spomenik, što će mu 
se u Monakovu postaviti. 
