ČUBRANOVIĆEVA JEGJUPKA. 53 
dapače ne govorit o talijanskoj književnoj povijesti, bilo bi isto 
kao da ko naumi pisat ili govorit o rimskoj književnosti a za grčku 
i ne znati. Kako dakle grčka i rimska knjiga artissimo vinculo 
coniunguntur atque associantur, kako kaže Cicero, tako baš i naša 
dubrovačka sa talijanskom. Obično se kaže da su se naši zavodili 
za Talijancima i po stranputicama književnim, te i kad su se Tali- 
janci zanijeli za klasicizmom (premda je to bila kao meteora knji- 
ževna, jer inače jaoh i po našu i po talijansku knjigu) to je kako 
se zna i u Dubrovniku odjeknulo. 
Ali a priori ovako suditi o knjizi dubrovačkoj, ne podnosi srce 
Slavenu; inostranae dakako mogao bio ovo kazati i kao iztraživa- 
lac bez otezanja reći. Meni je milije stvar shvatiti objektivno i ka- 
zati: Dubrovčani i Talijanci jednim su duhom disali ', i svi po- 
javi života kod Talijana pomoliše se i kod Dubrovčana, samo što 
su se ovi našim jezikom služili. Dubrovčani su smatrali i ne ho- 
teći Italiju kao maticu a sebe kao naseobinu, te nijesu nikad od- 
vrnuli oko od matice svoje. 
Može se samo ovgje zapitati kako je Cubranović kao zlatar znao 
za književni tijek talijanski. 
To je dakako najlašnje odgovorit. Premda Čubranović kao zlatar 
mogao je znati za književnu radnju TValijanaca, jer zlatarstvo bilo 
je onda, kao je i sada u Dubrovniku, najplemenitiji zanat *, mislim, 
da neznajuć neposredno mogao je posredno“ doznati, jer znam 
koliko je pjesama po kalupu Čubranovićeve Jegjupke bivalo u Du- 
brovniku za ono doba, u koje pjesme Čubranović se je uzirati 
mogao. Ako je njegova pjesma postala neumrlom spram drugim, 
znači da mu je mašta raspaljenija bila, da mu je poetički polet bio 
1 Svakomu je poznato iz povijesti dubrovačke da je Dubrovnik amalgama 
Jatinizma i slavenstva; latini su se poslovjenčili ali pridržali latinski duh. 
* Pada mi na um talijanac Benvenuto Cellini jednako zlatar (a i umjetnik) 
kao i naš Čubranović, koje je on bio čudo veleuma! Njegova tvornica bolje 
se je pristojala akademičkom staništu gdje su se sabirali Talijanci za ono 
doba bujno po talijansku knjigu kad nije bilo akademija. Eto prilike da mi 
u Celliniu ugledamo našega Čubranovića, jer osim onoga što nam stari Dubrov- 
čani svjedoče o njem kao Gjurgjević, Battitore, Cerva i Dolci, ista nam pjesma 
kaže na kom je stepenu bio Cubranović premda je zlatario. 
5 Mislim baš da Čubranović nije znao što Talijanci rade jer bio bi njegovu 
pjesmu skratio, i na drugi način izveo, kako su kratko i drugčije izvedene 
one alegoričke i normalne u koje su se_uzirali pjesnici Prelica, Primalja 
i ost. 
