D4 L. ZORE, 
drzovitiji. Evo dakle u čem sastoji prava vrijednota našega Ču- 
branovića. 
Nadalje motreći Čubranovića, mislim da nije pristojno oštro ga 
suditi, veleći da ništa nemože izviniti one te mu vijence viju. Tako 
bi trebalo suditi današnjeg kakvog pjesnika kojemu je predmet 
pjesništvo, a Čubranović, mislim, nije ni sanjao da će se o njem 
govoriti, niti da će postati pjesnikom, nego zaljubljen gledao je da 
postigne na svaki način svrhu svoje ljubavi i zato su mu pjesme 
srestvo. I ovo je razlog zašto Čubranović još se broji vremenu kad 
knjižnost prava cvati, jer samo onda može se postići pravi uzor 
kad pjesnik ćuti ono što veli; kad za ništa ino ne piše nego za 
postiči ono što želi, u jednu riječ kad svijest knjižnosti nije se 
još pobudila. Tako je dakle bilo doba Čubranovićevo! To je nakon 
njega počelo iščezavati, jer znamo da Palmotić zna da pjesništvom 
može se postati neumrlim, kad je onaku nadgrobnicu Gunduliću 
napisao; to reci i za kasnije naše pjesnike kad je pjesništvo postalo 
zanat ili da blaže rečem diletantizam. 
Petnaesti i šestnaesti vijek u Italiji urodiše obilnim plodom pje- 
sam& koje po poglavitim i najboljim bjehu nazvane ,Canti carna- 
scalesehi, trionfi, carri, mascherate.“ One su najbolje voće u poe- 
ziji smiješnoj kojom je urodio navlaš grad Florencija tada pod upra- 
vom kuće Medici; dapače iz iste vladalačke kuće bilo je pjesnika, 
kao je Lorenzo de Medici, nazvan il Magnifico, koji je ispjevao 
neke pjesme, kao canto di filatrici d'oro, canto di vecechi e di ninfe 
i ost. To su bile smiješne pjesme, kad god i alegoričke pak i sa- 
blazne, ali tim florentinski puk kao da se je najljubeznije bavio. 
I to je dakako, kako sve, odjeklo u Dubrovniku, jer svršetkom 
XVog i početkom XVlog vijeka Vetranovići Nalješković (Maške- 
rate) navjestiše u Dubrovniku novi način pjevanja, smiješni i za- 
bavni, koji je tako omilio Dubrovčanima da su ga neprestano gojili 
svegj a i u potonje vrijeme ima još živućega zastupnika Antuna 
Kaznačiča. Odatle mislim da su uzavrele dubrovačke satire, odatle 
alegoričke kolende, odatle pošprdne pjesni. Nu stanimo da raza- 
beremo pobliže kako se na taku vrstu pjesama došlo. 
U Florenci za to vrijeme stolovaše kuća Medici. Da bi ti kneževi 
od politike puk odvrnuli, jer bio je ko im je vrebao na prestolje, 
turahu svoje učenjake, da zabave puk i tako da ga od politike 
odvrnu. Tako misle svi učenjaci talijanski (n. p. Emiliani-Giudici i 
Maffei) da su postali canti carnascialeschi. 
