BORBA JUŽNIH SLOVENA. 81 
magjarskih četa, kano što bješe jim jednom izložene njemačke po- 
krajine i apeninski poluotok. Ni od kada zasjede arpadov stolac 
Gejzin sin Vojko (995), Stjepan na krštenju prozvan, stade se 
Ugarska pod uplivom kršćanskih i zapadnih državotvornih živalja 
preobraziti u prosvjetnu državu. Prvi kršćanski vladalac Ugarske, 
usredotočiv u svojoj ruci vlast, donle uticajem plemenskih poglavica 
slabu, bješe ujedno podoban zamitati redovite sunarodne odnošaje. 
Ali na polju vanjske politike ni je tada bilo povoda ikakovoj za- 
jednici izmedju Ugarske i Hrvatske. Stjepan, osim što je svoje 
sile ulagao u nutrnje uredjenje države, naišao je na protivštine s 
drugih strana, ali ne od hrvatske. Bilo mu svraćati pozornost na 
iztočno-južne i na sjeverno-zapadne granice. Ondje imao odbijati 
Pečenege (1003), i čuvati se nadmočja iztočno-rimske carevine, koja 
pokorivši Bugarsku i odtrgnuvši Hrvatskoj Sriem utvrdi svoju vlast 
u dolnjem Podunavlju. Ovdje pako t.j. na sjeverno-zapadnih gra- 
nicah tražio je Stjepan priliku, da osvoji Považje, bez kojega bješe 
mu ista prestolnica u pogibelji. Prvu za to priliku pruži mu vojna, koju 
njegov šurjak Hinko II. zapodjenu s poljskim Boleslavom hrabrim 
(1009).  Štjepan posjedč pokrajinu medju Dunavom i Tatrami; pa 
ako ju i odstupio malo kašnje, uhvati iznovice prigodu, da si utje- 
lovi (1019) državi taj znamenit predjel na medji ondašnje Poljske; 
tč ga predade pod upravu svojemu sinu Mirku. 
U svih ovih doticajih s inostranstvom niesu se križale osnove 
Stjepana i Kriesimira; one su se pače u Podunavlju sticale u to- 
liko, u koliko stajalo je u interesu toli Ugarske koli Hrvatske, da 
se prievlasti grčkoj na put stane. Jedini obiteljski odnošaji bili su 
podobni zapodjenuti razmiricu izmedju ugarskoga i hrvatskoga 
kralja, dok je u Mletcih šurjak Stjepanu, dužd Oto, vladao a Krie- 
simir, sliedeći interese svoje države, neprijateljem mu bio. Ali 
taj kamen smutnje bješe sasma uklonjen, kada najprije Oto (1026) 
pa onda cieli rod Orseola (1030) bješe lišeni prava na duždin sto- 
lac. Pače ista ova politika naprama Mletčanom mogaše oba su- 
sjedna vladaoca približiti, kada poslije 1026 god. sestrić Stjepanov, 
imenom Petar, a sin Ota, uteče k svojemu ujaku u Ugarsku, dočim 
protivnik Orseola zavlada u onoj jadranskoj obćini. 
Ali ni ovi obziri, nego napadna politika njemačka približi vla- 
daoca ugarskoga i hrvatskoga. 
Prijateljski odnošaji medju Njemačkom i Ugarskom, koji su po- 
stojali za Hinka Il., prestali su, čiem je poslije njegove smrti (8 rujna 
1024) Konrad II. zasio priestol. Od poduzetna duha ovoga vla- 
HERA XXVI, 6 
