82 FR. RAČKI, 
daoca, koj je utvrdio njemačko gospodstvo na apeninskom poluotoku 
te Njemačkoj čvršće privezao vojvodine burgundsku i elsasku, prietila 
je opasnost samostalnosti omanjih Njemačkoj na iztoku ležećih 
država. Konradu pružila se prigoda, da se umieša u poljske po- 
slove, kada poslije smrti (17 lipnja 1025) velikoga Boleslava, toga 
misaonoga vladaoca, hotievšega sastaviti veliku zapadnu slovensku 
državu, nastade razmirica izmedju nasljednika mu Miečislava Il. i 
njegova brata Ota. Ovaj bo izagnan iz domovine uteče ,u po- 
krajinu Rusiju“ t.j. na Slovensko, gdje je Mirko knezem bio', da 
od svojega ujaka kralja Stjepana zaštitu izhodi. Ali ugarski vla- 
dalac ne htjedč slabiti Poljske, da tiem ojača Njemačku. s toga 
uteče se Oto pod zaštitu cara Konrada IL., obećavajući mu priznanje 
njegove vrhovne vlasti, ako mu do priestolja pomogne. Njemački 
car prihvati taj poziv tiem radje, što je uzvisenje Miečislava na 
kraljevsko dostojanstvo bez svoje dozvole smatrao povrjedom svojega 
prava i što je u ratu nazirao sgodu, da Poljsku dovede u onakovu 
odvisnost od Njemačke, u koju je netom dospela Česka. Uplevši se 
Konrad u poljsku razmiricu, reć bi, da je zametnuo zadjevicu s 
Ugarskom u tom, što je od Stjepana tražio, da vrati ,Slovensko“, 
odtrgnuto Poljskoj. Ovo se i odatle nagadja, što knez česki Bre- 
tislav, dok je Konrad vojevao u Poljskoj, izaslan bi (1028) u Mo- 
ravsku, da iztjera odanle čete ugarske. Njemačkoga cara i to je 
uvriedilo, što je Stjepan njegovu izaslaniku biskupu stražburskomu 
Verneru, koj je imao u Carigradu za kraljevića Hinka izprositi 
kćerku Konstantina VIII, uzkratio (1027) prolaz kroz Ugarsku. 
Dve ovo dalo je razumjeti Konradu, da se Stjepanu neće odvisnim 
biti bud u čiem od Njemačke. ? 
! O tom čita se kod suvremenoga Vipa (Vita Chuonradi. Pertz: Monum. 
Germ. XI., 264): ,Misico fratrem suum Ottonem .. in Ruzziam  provinciam 
pepulit.“ U ljetopisu hildesheimskom (ad a. 1031) zove se Mirko ,,dux Rui- 
zorum“. Ova ,Ruzzia“ bješe pogranična tadanjoj Poljskoj, te je prije, za Bo- 
leslava, na nju spadala. Ovo se susjedstvo nagadja iz one prem poznije bi- 
lježke: da je poljski kralj sagradio samostan ,in monte Lysecio, sive calvo, 
orante et hortante Emerico, Stephani regis filio . . qui lubens cum Boleslao 
propinquo vitam degebat in Polonia.“  ,Ruzzia“ dolazi kašnje pod imenom 
»Sclavoniae“ te i Mirko zove se ,dux Selavoniae.“ (Monum. pol. hist. I, 508). 
Na ,Slovensko“ t. j. na sadašnju sjevero-zapadnu Ugarsku proteže ono mjesto 
Vipa takodjer F. Palacky (Dčjiny nar, čes. I, 296) i poslije njega Fr. Sasinek 
(Dčjiny kralovstvi Uhorskćho. I, 11—14), dočim Biidinger (Oesterr. Geschichte 
1, 426) misli na panonske Slovene. 
? Ovako se sbilja, kako suvremeni Vipo (loc. cit. p. 274—5) svjedoči shva- 
ćalo ponašanje Stjepana. 
