100 FR. RAČKI, 
nješto od Huma zahvatiti, kojega je veći diel svakako izvan nje- 
zinih granica ležao. 
Ali odavle bi sliedilo, da je pokrajina izmedju Save i Dunava 
pripala poslije 1009 godine hrvatskoj državi, te da je ona za Petra 
Kriesimira stekla ondje, što je pod njegovim prastricem Kriesimi- 
rom II. god. 1019 izgubila bila. Ovomu se izvodu neprotive do- 
gadjaji, koji su se tada u iztoku, imenito u Podunavlju sbijali. 
Ondje se iztočno-rimska carevina imala proti novomu neprijatelju 
boriti. Za vladanja cara Konstantina X. Duke (1059—67) tursko 
pleme Oghusa (Uza), u Rusiji pod imenom Polovaca  (Iloxogniju 
inače Kumani) poznato, potisnuto od Rusa k Dunavu predje u rujnu 
1065 god. ovu rieku, imajući na 60.000 oboružanih ratnika. Zapo- 
vjednici gradova na Dunavu bjehu tada magistri Vasilij Apokapes 
i Nikifor Votaniat. Ovi se oprieše svojom vojskom i pomočju Bu- 
gara; ali ne mogavši sili odoljeti dodjoše oba u sužanjstvo. Sada 
poplaviše Polovci svu dunavsku ravnicu; jedan pače odjel provali u 
Macedoniju i doprč čak u Grčku, svuda plieneći i pustošeći, dočim 
se veći dio zadržavao onkraj Balkana robeći Bugarsku, Traciju i 
Macedoniju. Kada caru ne podje za rukom obustaviti one divljake 
mitom i zlatom, uputi se vojskom. Na sreću dobi saveznika u na- 
stalih bolestih i gladu, koji stadoše biesniti u taboru Polovaca; a 
što oni poštediše, padč pod mačem Pečenega i Bugara. Diel Polo- 
vaca preda se caru, koj jih naseli na carskih dobrih u Macedoniji.! 
U toj vojni proti Polovcem bjehu Pečenezi i nehotice saveznici 
carevine; ali čim su Polovci pokoreni, nastaviše oni svoja stara 
neprijateljstva, dok jih patricij Roman Konstantin, Diogenov sin, 
kod Sredca neukroti. * 
Ni je nevjerovatno, da je i Petar Kriesimir bio za čuvanje iz- 
točnih granica svoje države na oprezi; a kako je carska vojska na 
Dunavu stradala, te se kod Balkana imala sakupljati, ni je hrvat- 
skomu kralju težko “bilo pomaknuti se u predjel medju Dunavom i 
Savom, bilo to na svoju ruku ili sporazumno s carskim dvorom. 
Tada je Sriem dobio opet svojega doglavnika, koj je nastavio red 
prekinut poslije Srma. 
! Soyl. ed. cit. p. 654—T7. Attal. ed. cit. p. 83—7. 
* Scyl. p. 663. 
* Sr. Rad XXV, 213. U spomeniku kod Carrare loc. cit. čita se ,banus 
(s)remi, septimus“. 
