108 FR. RAČKI, 
Ursint, ,,u cvatućoj dobi, pun znanja, prokušan u ćudorednosti“, 
kojega poslanik nagovori, da primi biskupski štap u gradu daleku 
od svoga zavičaja. Ivan prista primjetiv, da se podvrgava ako se 
misli, ,,da inače ne može biti i da njegov rad može crkvi koristan 
biti“. Ivan bude po metropoliti Lovri u Spljetu za trogirskoga 
biskupa redjen, tč ,,vrativši se u Trogir bješe od puka radostno 
primljen“.  Uzvisenje Ivana dogodi se svakako prije 1064 godine, 
koje se već kano trogirski biskup u listini " spominje; a ne prije konca 
god. 1061, jer ono poslanstvo bješe izaslano po Alexandru II.; s 
toga je Ivan imao god 1062—3 zasjesti biskupsku stolicu. 
Ivan je uz nadbiskupa Lovru najodlučnije utjecao u crkvu, a 
radi njezine uzke sveze s državom i u kraljevinu hrvatsku. Taj 
upliv stekoše oba pastira ne samo radi svojega položaja nego i radi 
umnih svojstva svojih. Oba bjehu značaji, koji se srodnim si du- 
hom svoje dobe u zapadnoj Evropi smjelo o bok postaviti mogu. 
A oba bjehu ujedinjena vezom jednake težnje i jednoga smjera. 
Nadbiskup ljubio je Ivana više od ostalih biskupa i s njim je više 
prijateljevao, ,jer bijaše književan i dobar“. Slovio je osobito sa 
svoje rječitosti; s toga i ,rethoricus“ od suvremenika prozvan. PA 
ne samo umom odlikovao se Ivan, nego i strogosti života i krie- 
posti prednjačio. ,,Ni je se on dao zavesti lienosti, kano što čine 
mnogi našavši prigodu neradena mira; nego udubljen u neprestano 
razmišljavanje sprovodio tečaj svojega življenja postom, molitvom, 
bdienjem i milostinjom.  Bješe u slovu rječit, u mudrosti uzvišen, 
pobožnosti učtiv, u govoru istinit, u sudu pravedan dajuć bogu što 
je božje, ljudsku slavu bježao, na oči ljudske nosio sjajnu i skupu 
odjeću, a izpod nje najoštriju kostret na golom tielu. Ni je se slu- 
žio krevetom u svojoj spavaonici; nego odpustiv iz nje svoje ko- 
mornike, tajno bi siromaha u nju, liepo priredjenu, uveo i na svoj 
krevet položio, sam pako poslije dugoga bdienja nočnoga legao bi 
se na zemlju mučeći ovako tielo više nego li su njegove i najmanje 
pogrieške zahtievale.“ ? 
Ovakove osobe, kano što bjehu Lovro i Ivan, mogle su uspeti 
se do najvišega ugleda u svojoj zemlji; a taj ugled uložiti u pro- 
micanje ideje, koju zastupahu. 'Ta pako idea ni je bila druga do 

! Lucius: Memorie di Trau p. 15. 
* Ovako njegov životopisac suvremeni, kojim se kašnje trogirski  arci- 
djakon Treguan poslužio. Farlati: Illyr. sacr. IV, 310. Slaže se i Toma arci- 
djakon loc, cit, 
