112 FR. RAČKI, 
je zasizala u vladalačka prava Petra Kriesimira; te ni je on s toga 
gledišta imao razloga stajati joj na put, imao pače razloga podu- 
pirati ju svojim ugledom. Da su se u Hrvatskoj uvriežile bile zlo- 
rabe, koje su isti obiteljski život podjedale, svjedoči nam Lovrin 
predšastnik na biskupskoj stolici osorskoj, pohvaljeni Gaudencio, 
tužeći se na jednoga Osorana, ,razvraćenoga ponašanja a visokoga 
roda“.'  Ukloniti takove čine, obje su vlasti imale željeti. 
Oko prestolja Petra Kriesimira poredaše se takovi biskupi, koji 
svojim znanjem i svojimi kriepostmi nukahu ga na štovanje. Ona- 
kovi pastiri, za kakove opisuju nam se nadbiskup Lovro i biskup 
Ivan, podobni su steći sebi i svojemu zvanju visok ugled i u dobi 
manje religiosnoj od one, u kojoj sjedio je Petar Kriesimir_na 
priestolju. Darežljivost kralja i velikaša hrvatskih ni je Lovro upo- 
triebljavao u korist ,sebi ili svojim rodjakom, nego je sve pribavljao 
za crkvu“.* Pa i kralj Petar Kriesimir, obdarujući crkve i samo- 
stane, bješe uvjeren, da tiem čini djelo bogu ugodno i stiče si za- 
sluge sebi i svojemu rodu: ,Našao sam — veli — da ni jedno 
djelo ni je dostojnije uspomene ida ništa ni je bogu prijatnije i kra- 
ljevskomu dvoru našemu (koristnije) nego što je primjernim posjedom 
i darovi obogatiti posvećena obitališta nebeskih gradjana i svetaca.“ 
S ovoga gledišta motreći našega Petra Kriesimira ne ćemo se 
čuditi, što ne nalazimo s njegove strane protimbe naprama  nasto- 
janju rimske stolice i dalmatinskih biskupa, da se slovenski jezik 
ukloni iz hrvatske crkve i latinskomu svuda vrata otvore. Protimba 
nastala je u krilu puka hrvatskoga; ali ne ima traga, da bi ona u 
dvoru našla bila podpore. 'LVaj pojav dao bi se do duše svesti po 
nješto na odgojenje Petra Kriesimira, koje mu dano na krilu majke 
Mletčanke, ni je li i u samom gradu Mletcih. Ali mi volimo taj 
pojav pripisati onoj struji rimskoj, koja je samoga Petra Kriesimira 
obuhvatila; onoj sveobćoj katoličkoj misli, koja nadje u hrvatsko- 
dalmatinskom episkopatu revnih zastupnika i pred kojom uzmače 
svaka narodna osebnost. Pomislimo k tomu, da je tada latinski jezik 
bio skoro jedini nosilac prosvjete, jedini gospodar u crkvi i državi 
na svem kolikom zapadu; a da hrvatska kraljevina bješe u strogom 
znamenovanju rieči ,zapadnom“ državom. 
Okrenimo malko i političko lice ovomu crkvenomu pitanju.  Pe- 
! Vita s. Gaudentii kod Farlata V, 186. Isto svjedoči Petar Damiani u 
svojem pismu na Nikolu II. Ibid. p. 189. 
* Thomae archid. Hist. salonit. loc. cit. 
